ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/11484/20 пров. № А/857/4198/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (головуючий суддя: Плахтій Н.Б., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 14.07.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 15.07.2020 № UA204120/2020/000237/1.
Обґрунтовує позов тим, що з 09.07.2020 ФОП ОСОБА_1 здійснювалось митне оформлення в режимі імпорту напівпричіпа бортового зі шторою марки - KOEGEL, тип S 24-1, моделі - SN 24, номер шасі - НОМЕР_1 , бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, призначення - перевезення вантажів по дорогах загального користування, маса в разі максимального навантаження 36000 кг, власна маса 6600 кг, вантажопідйомність 29400 кг, кількість осей - 3, вартістю 7000 Євро. Декларантом ОСОБА_2 було оформлено та подано до митниці митну декларацію типу ІМ40ДЕ UA204120/2020/053628 від 09.07.2020, в графі 42 якої задекларовано ціну товару відповідно до статті 58 Митного кодексу України в розмірі відповідно до ціни рахунку (інвойсу), а саме суму 7000,00 Євро, та у графі 45 митної декларації визначено митну вартість товару в сумі 213006,50 грн, що згідно курсу валюти, зазначеній в графі 23 декларації становить 7000 Євро.
Однак, відповідач не погодився із вище зазначеною декларантом митною вартістю та 15.07.2020 прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA204120/2020/00931. Зазначеною карткою митним органом відмовлено в прийнятті поданої для митного оформлення митної декларації та винесено рішення від 15.07.2020 № UА204120/2020/000237/1 про коригування митної вартості товарів. В результаті коригування, митна вартість зазначеного товару - напівпричіп бортовий зі шторою марки - KOEGEL збільшилась та склала: 13877,00 Євро, що відповідно призвело до надмірної сплати митних платежів, а саме в`їзне мито (10%) в розмірі 21232,39 гри. та ПДВ (20%) в розмірі 46711,27 грн.
Вважає, що оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару та обраного методу його визначення було подано усі необхідні документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування з яких одночасно вбачається, що позивачем придбано напівпричіп бортовий зі шторою.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 15 липня 2020 № UA204120/2020/000237/1. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судові витрати в сумі 5840,80 грн.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що володів інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (попереднє митне оформлення аналогічного напівпричіпа за МД № UA401160/2020/018442 від 08.07.2020 за вартістю 13877 EUR). Отже, враховуючи вищевказані обставини, а також факт ненадання декларантом всіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно переліком та відповідно до умов, зазначених ч. 2-4 ст. 53 МК України, рішення про коригування митної вартості транспортного від № UA204120/2020/000237/1 від 15.07.2020 прийнято правомірно.
Позивач 07.05.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021, клопотання Поліської митниці Держмитслужби про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі задоволено. Доручено Господарському суду Рівненської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Однак, через незадовільний стан технічного зв`язку з вказаним судом, провести судове засідання в режимі відеоконфернції не вдалося, а тому судом апеляційної інстанції ухвалено проводити розгляд справи без участі представника відповідача ОСОБА_3 , який з`явився на розгляд справи в режимі відеоконференції.
Представник позивача Таргоній П.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2020 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та Компанією Blitz Transportе в особі директора ОСОБА_4 (Продавець) укладено контракт № 2020-20-076 (а.с.19-20), за умовами якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити будівельну та іншу спецтехніку. Пунктом 1.1. контракту від 24.06.2020 № 2020-20-076 визначено, що предметом контракту є купівля-продаж будівельної та іншої спецтехніки (далі – товар), згідно рахунків та рахунків-проформ, які пропонуються до контракту. Умови поставки DAР Lutsk.
Відповідно до п. 2.1 контракту від 24.06.2020 № 2020-20-076 ціна кожного окремого товару вказується в рахунку або рахунку-проформі.
На виконання умов контракту від 24.06.2020 № 2020-20-076 позивачу поставлено бортовий напівпричіп зі шторою Kogel, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за ціною 7000 Євро, що стверджується рахунком № 2020-06-4505 (а.с.23).
З метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту цього товару 09.07.2020 позивач, через свого декларанта, подала для митного оформлення МД № UA204120/2020/053628 (а.с.15) щодо товару за описом «напівпричіп бортовий зі шторою марки - KOEGEL, тип S 24-1, моделі - SN 24, номер шасі - НОМЕР_1 , бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, призначення - перевезення вантажів по дорогах загального користування, маса в разі максимального навантаження 36000 кг, власна маса 6600 кг, вантажопідйомність 29400 кг, кількість осей – 3». Декларантом визначена митна вартість за основним методом у розмірі 7000 Євро. 
На підтвердження обґрунтованості заявленої в МД митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи: рахунок (інвойс) 2020-06-4505 від 24.06.2020; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 483371 від 03.07.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.03.2017, банківський платіжний документ COB010720/7760N від 01.07.2020, контракт № 2020-20-076 від 24.06.2020 (а.с.19-27, 33-34).
За результатами аналізу поданої декларантом позивача до митного оформлення МД та долучених документів митницею встановлені наступні розбіжності: 1) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (напівпричіп) від 09.03.2017 № НОМЕР_2 містить інформацію щодо власника транспортного засобу - Blitz Transport Inhaber Alexander Rakezki E.K., Kochs Kampe 34, 33014 Bad Driburg. Транспортний засіб (напівпричіп) продано компанією - Blitz Transport Inhaber Alexander Rakezki E.K. на підставі рахунку № 2020-06-4505 від 24.06.2020 ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ) в гр. 44 МД UA204120/2020/053628 зазначений рахунок № НОМЕР_3 . Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (попереднє митне оформлення аналогічного напівпричіпа за МД №UA401160/2020/018442 від 08.07.2020 за вартістю 13877 EUR).
За результатами опрацювання митницею поданих документів декларанту 10.02.2020, надіслано електронне повідомлення та зазначено про необхідність надання в десятиденний строк додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно механізму формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; рахунок № 202-06-4505; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.35-36).
Декларантом ОСОБА_2 14.07.2020 направлено повідомлення митному органу, що у зв`язку з механічною помилкою у номері інвойсу, просить вважати номер Інвойсу 2020-06-4505, та надано документи, а саме копію митної декларації країни відправлення 20DE835530059025E6 від 03.07.2020 та звіт про оцінку транспортного засобу № 925/20 від 14.07.2020 (а.с.28-32, 37-42).
Відповідач, 15.07.2020 прийняв рішення UA204120/2020/000237/1 про коригування митної вартості товарів (а.с.13-14), згідно із графами 30, 31 якого визначив митну вартість товару «напівпричіп бортовий зі шторою марки - KOEGEL, тип S 24-1, моделі - SN 24, номер шасі - НОМЕР_1 , бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, призначення - перевезення вантажів по дорогах загального користування, маса в разі максимального навантаження 36000 кг, власна маса 6600 кг, вантажопідйомність 29400 кг, кількість осей – 3» за резервним методом у розмірі 13877 євро (замість 7000 євро, що була заявлена декларантом). 
У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною рахунку щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з тим, що подані декларантом до митного оформлення товару документи містять розбіжності, зокрема:
1. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (напівпричіп) від 09.03.2017 № НОМЕР_2 містить інформацію щодо власника транспортного засобу - Blitz Transport Inhaber Alexander Rakezki E.K., Kochs Kampe 34, 33014 Bad Driburg. Транспортний засіб (напівпричіп) продано компанією - Blitz Transport Inhaber Alexander Rakezki E.K. на підставі рахунку № 2020-06-4505 від 24.06.2020 ОСОБА_1 , 
АДРЕСА_1 . в гр. 44 МД UA204120/2020/053628 зазначений рахунок № НОМЕР_3 .
Декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком. Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (попереднє митне оформлення аналогічного напівпричепа за МД №UA401160/2020/018442 від 08.07.2020 за вартістю 13877 EUR.
Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, витребуваних згідно вимоги митниці, таких як: виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно механізму формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; рахунку № НОМЕР_3 .
За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.
Митну вартість імпортованого товару визначено на підставі інформації щодо ціни аналогічного транспортного засобу, митне оформлення якого здійснено за МД UA401160/2020/018442 від 08.07.2020 за вартістю 13877 EUR.
Числове значення митної вартості товару становить 422270,17 UАН  або у валюті контракту за курсом валюти Нацбанку України на день подання митної декларації до митного оформлення - 13877 EUR.
Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204120/2020/00931 (а.с.11). У цій же картці відмови митний орган роз`яснив можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення після проведення декларування товарів відповідно до 257 Митного кодексу України, здійснивши коригування заявленої митної вартості відповідно до рішення про коригування митної вартості від 15.07.2020 № UA204120/2020/000237/1 з урахуванням положень частини 4,7 статті 55 Митного кодексу України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України подано всі необхідні документи для митного оформлення напівпричіпа за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України, і в митного органу, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у  частині першій статті 58  цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2)   неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9  цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (ч. 6 ст. 54 МК України).
Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4  ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 15.05.2018 № 809/1260/17.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що Поліська митниця Держмитслужби, засобами електронного зв`язку, надсилала пропозицію позивачу, про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. 
Так, відповідачем пропонувалося надати, зокрема: 1) виписки з бухгалтерської документації продавця, стосовно механізму формування на заявлених комерційних умовах поставки ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; 2) рахунок № НОМЕР_3 ; 3) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості.
Підставою для надання додаткових документів стало те, що подані до митного контролю та оформлення документи містили розбіжності, а також у митниці наявна інформація про більшу митну вартість ідентичних товарів.
Декларантом направлено повідомлення митному органу, що у зв`язку з механічною помилкою у номері інвойсу - № 202-06-4505, просить вважати номер інвойсу - 2020-06-4505, та надано документи, а саме копію митної декларації країни відправлення 20DE835530059025E6 від 03.07.2020 та звіт про оцінку транспортного засобу № 925/20 від 14.07.2020 (а. с. 28-32, 37-42).
Однак, митним органом прийнято оскаржуване рішення у зв`язку з тим, що в гр. 44 МД UA204120/2020/053628 зазначений рахунок № НОМЕР_3 , разом з цим декларантом до митного оформлення надано рахунок № 2020-06-4505. Крім цього, вказано, що декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком, митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (попереднє митне оформлення аналогічного напівпричепа за МД № UA401160/2020/018442 від 08.07.2020 за вартістю 13877 EUR).
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги покликання позивача, що ним при заповненні граф митної декларації, допущено механічну помилку щодо невірного зазначення номера рахунку НОМЕР_3 замість НОМЕР_4 , про що декларант повідомив митний орган (а. с. 37).
Крім цього, подані позивачем до митного оформлення документи щодо ціни товару не містили розбіжностей, оскільки згідно рахунку від 24.06.2020 № 2020-06-4505, вартість придбання транспортного засобу марки KOGEL, номер шасі - НОМЕР_1 становить 7000 Євро (а. с. 23), ця сума коштів сплачена позивачем, що підтверджується SWIFT переказом від 01.07.2020 (а. с. 26-27). 
Також, у експортній декларації країни відправлення 20DE835530059025E6 від 03.07.2020 (а. с. 28-32) вказано ціну зазначеного напівпричіпа в розмірі 7000 євро, що відповідає ціні придбання. Крім того, у звіті про оцінку транспортного засобу № 925/20 від 14.07.2020 (а. с. 38-41) оцінювачем зроблено висновок про те, що вартість напівпричепа KOGEL, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на дату оцінки складає 6957 Євро.
Таким чином, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну та його оплату, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Щодо покликання апелянта, що у рахунку-фактурі зазначений продавець - Blitz Transport Inhaber Alexander Rakezki E.K/, а в технічному паспорті (Свідоцтві) в графі С 3.1 вказаний інший власник – ОСОБА_5 , то суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що таке є безпідставним, оскільки вказана обставина не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, тобто за основним методом, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів підлягає скасуванню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заначити наступне.
Згідно ч. 1  ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1  ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2  ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3  ст. 134 КАС України  передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4  ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7  ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9  ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до  закону  досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження витрат на правничу допомогу подано, зокрема: договір про надання правничої допомоги № 79 від 02.09.2020, акт виконаних робіт від 29.09.2020, квитанція до прибуткового касового ордера № 37 від 29.09.2020 на 5000 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби понесених витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Апеляційна скарга Поліської митниці Держмитслужби не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 140/11484/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 09.07.2021.