Справа №591/4585/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.	
Номер провадження 33/816/387/21 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  185 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря Баришевої А.І. особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника адвоката  Чеботарьова  О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2021 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , 

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою суддіЗарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2021 року ОСОБА_1 була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і на неї було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170грн за те, що 20 червня 2021 року, близько 10.40 год. в м.Суми по вул.Харківська, біля буд. № 2, перебуваючи в громадському місці, без засобу індивідуального захисту, на вимогу пред?явити документ, що посвідчує особу та представитись відмовилась, також відмовилась прослідувати до найближчого відділку поліції, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, а провадження відносно неї закрити у зв?язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування своїх вимог стверджувала, що у справі відсутні достатні докази складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Зазначає, що вимога поліцейського не була законною, оскільки відсутні законі підстави для надання нею даних щодо своєї особи поліцейським. Крім того, вказує що вона ні погоджувалася і не заперечувала щодо вимоги поліцейського прослідувати до поліцейського відділку, а тому у працівників поліції були відсутні підстави для її адміністративного затримання. Вказувала і на відсутність встановлення судом факту відмови від надання нею документу, що посвідчує особу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника адвоката  Чебатарьова  О.П., які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, та доводи поданої апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку. 

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 
КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови КМУ від 16 червня 2021 року № 611 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, було у постанові Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2021 р., № 1, ст. 14, № 17, ст. 664, № 27, ст. 1442, № 31, ст. 1786, № 35, ст. 2100, № 38, ст. 2283) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2021 року № 583, передбачено зміни, серед іншого:
1) у пункті 1 цифри і слово «30 червня» замінити цифрами і словом «31 серпня»;
2) пункт 2-2 викласти в такій редакції:
“2-2. З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється “зелений” рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється:
1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;
2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

П. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках, серед іншого, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Ст. 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов?язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв?язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, перевіркою судом апеляційної інстанції постанови районного суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 ст. 185 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме:
- протоколом серії ВАБ № 220101 від 20 червня 2021 року (а. с. 1), згідно якого ОСОБА_1 , близько 10.40 год. в м. Суми по вул. Харківська, біля буд. № 2, перебуваючи в громадському місці, без засобу індивідуального захисту, на вимогу пред?явити документ, що посвідчує особу та представитись відмовилась, також відмовилась прослідувати до найближчого відділку поліції;
- протоколом про адміністративне затримання АЗ № 146196 від 20 червня 2021 року (до ст. 185 КУпАП), згідно якого затримання відбулося з метою встановлення особи та складання адміністративних матеріалів (а. с. 2);
- постановою ЕГА № 324200 від 20 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП,згідно якої ОСОБА_1 була визнана винною за перебування у громадському транспорті без засобу індивідуального захисту (маски)та на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 255 грн;
- дорученням для надання безоплатної правової допомогиособі, до якої застосовано адміністративне затримання від 20 червня 2021 року № 018-0001327, згідно якого Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області для захисту ОСОБА_1 було залучено адвоката Чеботарьова О. П.;
- 5 дисками з нагрудних відеокамер працівників поліції на яких було зафіксовано, як факт перебування ОСОБА_1 в тролейбусі без маски через, що останній тривалий час не їхав і стояв поки пасажирка одягне маску, а потім один із пасажирів викликав працівників поліції. Прибувші працівники поліції та під тиском пасажирів тролейбусу, ОСОБА_1 покинула салон останнього та почала на зупинці громадського транспорту, в присутності поліцейських сидіти без маски. На неодноразові намагання працівників поліції, спочатку у салоні тролейбуса, а потім і на зупинці, щодо необхідності надягти маску не реагувала як і відмовлялася надати документ, що посвідчує особу або ж представитися, обмежилася лише вказанням свого ім?я – Ірина. Потім працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово було роз?яснено її права та обов?язки, а також необхідність перебування у громадському місці у масці у масці та наслідки таких дій, а також окремо наголошено на обов?язку особи повідомити працівникам поліції свої анкетні даті на, що остання всіляко ухилялася чи ігнорувала їх. Після чого працівниками поліції було здійснено неодноразові спроби пояснити ОСОБА_1 наслідки таких її дій, а саме те, що остання буде затримання та доставлене до відділку поліції для встановлення її особи, однак ОСОБА_1 і надалі не надавала відповідну інформацію поліцейським і паралельно вивчала інформацію із телефону і намагалася сперечатися із поліцейськими. В результаті чого працівниками поліції було прийнято рішення про затримання та доставлення ОСОБА_1 до відділку поліції. Після доставлення ОСОБА_1 до відділку поліції і прибуття захисника остання повідомила поліцейським свої анкетні дані, в результаті чого було складено адміністративні матеріали з якими ознайомлено як ОСОБА_1 так і її захисника Чеботарьова О. П. 

Перевіривши  вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що остання в порушення вимог постанови КМУ від 16 червня 2021 року № 611 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, перебувала у громадському транспорті без маски, чим створювала оточуючим не лише не зручного, а й піддавала їх здоров?я загрозі, що підтверджується настроями інших пасажирів, які від працівників поліції вимагали видалення ОСОБА_1 із салону громадського транспорту. 
Таким чином, поведінка ОСОБА_1 була побудована на вимогі захисту своїх (особистих) прав і свобод на шкоду правам, і свободам інших громадян, що є не припустимим для сучасної держави, де кожен громадян має піклуватися не лише про своє благо, а й про спільне.
У зв?язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що поведінка ОСОБА_2 давала обґрунтовану підставу як для присічення деліктної поведінки останньої поліцією, так і отримання від останньої відомостей щодо її особи, оскільки таке право у поліції виникло після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.  

Крім того, працівники поліції на місце події були викликані очевидцями події, прибули на службовому автомобілі та у форменому одязі, представилися та в послідуючому пред?явили 
ОСОБА_1 службове посвідчення, тобто зовнішні атрибути працівників поліції у стороннього спостерігача не могли викликати сумніву у їх не справжності, а тому у останньої були відсутні підстави для не виконання законних вимог працівників поліції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність достатніх доказів вини ОСОБА_1 повністю спростовуються вище викладеним. 

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності погодження або ж заперечення щодо вимоги поліцейського, а також відсутність встановлення судом факту відмови від надання нею документу, що посвідчує особу не ґрунтуються на матеріалах справи.
Як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_1 явно не відповідала обставинам події, а намагання останньої ігнорувати вимоги працівників поліції за рахунок компіляції чужих думок викладених в «YouTube» і тим самим вести безпідставний диспут з працівниками правоохоронних органів з підстав явно сумнівних, свідчила про намагання останньої ухилитися від адміністративної відповідальності за рахунок тривалого спілкування з поліцейським і з надією на те, що останнім це набридне і вони залишать місце пригоди, однак ОСОБА_1 в виду не знання закону своїми діями вчиняла інші правопорушення (спочатку проїзд в громадському місці без маски, а потім не повідомлення на неодноразові вимоги працівників поліції своїх анкетних даних).

Дослідивши 5 відеозаписів з DVD дисків стає зрозумілим, що ОСОБА_2 обравши таку тактику своєї поведінки, в виду свого віку, не могла не знати, що працівник поліції під час виконання своїх професійних обов?язків зобов?язаний не лише виконувати певні свої обов?язки, а й має право вимагати від інших осіб дотримання законів.
Вказане мало місце і в цій справі, коли працівники поліції повідомили, що через ігнорування ОСОБА_2 їх вимог щодо не повідомлення анкетних даних, останню буде затримано та доправлено до відділку поліції для встановлення особи та складення матеріалів, однак вона легковажно до цього віднеслася, та спробувала цьому перешкодити, але результату це не принесло.
Таким чином, сукупність вчинків ОСОБА_2 без явного оголошення своєї позиції щодо не надання на вимогу працівників поліції своїх анкетних даних, також однозначно свідчить про ухилення останньої від виконання своїх обов?язків, перед поліцією, що були вірно трактовано судом першої інстанції.

За вказаних обставин справи у поліцейських було не лише право вимагати у ОСОБА_1 пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, а й виник обов?язок у останньої надати чи такий документ, чи такі дані.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при затримання ОСОБА_1 та складанні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, виконали в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останньої, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вини є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови судді. 

Керуючись ст. 294 КУпАП України, 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , залишити – без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову судді – без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.  

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.