ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/12550/20                Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 33/818/694/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1976 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 29 серпня 2020 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti NF 19В державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Харкові по вул. Клочківській буд. 174, при зміні напрямку руху не переконався, що це безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, при наближенні транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом транспортним засобом Ford Tranzit 350L державний номерний знак НОМЕР_2 водій ОСОБА_1 не дав йому дорогу, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Посилається на те, що працівники поліції під час оформлення матеріалів не з`ясували обставин ДТП, встановлення очевидців ДТП, не здійснили огляд транспортних засобів, не вжили заходів для автотехнічного дослідження ДТП з метою встановлення відповідності ПДР України дій іншого водія. Вказує, що матеріали справи не містять доказів його винуватості у скоєнні ДТП. Посилається на те, що хворів та не мав можливості приймати участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, а суд не взяв це до уваги та розглянув справу без його участі.

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними у матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також на відомості схеми місця ДТП.
       Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом та перед зміною напрямку руху не переконався що це безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху при наближенні транспортного засобу з увімкнутим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом водій ОСОБА_1 не дав йому дорогу внаслідок чого здійснив зіткнення внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків.
З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, оскільки власноручно підписав цей протокол.
Будь-яких зауважень на зміст протоколу ані в самому протоколі, ані в окремих поясненнях ОСОБА_1 не навів.
Поряд з цим належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва або в порядку КПК України до правоохоронних органів.
Отже, відсутність скарг на дії працівників поліції об`єктивно свідчить про безпідставність апеляційних доводів ОСОБА_1 щодо незаконних дій працівників поліції та розцінюються судом як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Крім того, в матеріалах справи міститься схема місця ДТП (арк. 2), яку ОСОБА_1 підписав без будь-яких зауважень, що свідчить про відповідність відомостей, зафіксованих у цієї схемі дійсним обставинам події.
З відомостей цієї схеми вбачається, що ОСОБА_1 рухався по вул. Клочківській в лівій крайній смузі руху та бажав здійснити поворот ліворуч на другорядну вулицю. Також зі схеми вбачається, що автомобіль швидкої допомоги рухався у попутному напрямку із ОСОБА_1 по зустрічній смузі руху. Місце зіткнення автомобілів є саме середина проїжджої частини вул. Клочківська.
Місце зіткнення автомобілів об`єктивно свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснюючи маневр поворот ліворуч не впевнився в його безпечності, оскільки відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Крім того, відповідно до вимог п. 3.2 ПДР України, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
Хоча ОСОБА_1 і пояснив, що не пам`ятає чи були увімкнені проблискові маячки в автомобілі швидкої медичної допомоги, проте відповідно до пояснень свідка ОСОБА_2 , яка була очевидцем події ДТП, вбачається, що вона рухалась безпосередньо за автомобілем під керуванням ОСОБА_1 та бачила, як автомобіль швидкої допомоги обігнав її автомобіль та порівнявся з автомобілем ОСОБА_1 та відбулось зіткнення. Також свідок зазначає, що автомобіль швидкої допомоги рухався із увімкнутим проблисковим маячком.
Ці пояснення узгоджуються з поясненнями водія автомобіля швидкої допомоги ОСОБА_3 (арк. 3), який зазначив, що рухався по вул. Клочківській на автомобілі швидкої медичної допомоги з увімкнутими проблисковими маячками та звуковим сигналом. Вказує, що в момент, коли він порівнявся з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , останній почав раптово здійснювати маневр повороту ліворуч. Намагаючись запобігти ДТП свідок почав екстрено гальмувати та здійснювати маневр повороту ліворуч, однак ДТП запобігти не вдалось. Також свідок зазначив, що мав претензії до ОСОБА_1 щодо перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Відомості щодо пошкодження автомобілів, які зафіксовані у схемі місця ДТП відповідають механізму ДТП, який зазначений потерпілим, а також самим ОСОБА_1 .
З огляду на наведене, вочевидь неможна погодитись з доводами ОСОБА_1 про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п.10.1, 3.1, 3.2 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков