Справа № 127/7906/18
Провадження № 22-ц/801/1059/2021
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Справа № 127/7906/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Панасюка О. С., Якименко М. М.,
секретар судового засідання Француз М. Г.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, 
відповідач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», 
відповідач Замостянський ВДВС у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 
відповідач Фірма «ІВО+КГ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. у м. Вінниця, повне судове рішення складено 19 березня 2021 року,-
в с т а н о в и в :
05 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала позов до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М., АТ КБ «ПриватБанк», Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – ФОП ОСОБА_2 та уточнивши позовні вимоги (а.с. 128-138 т. 2), просила визнати недійсним пакет документів, наданий державним виконавцем Замостянського ВДВС на електронні торги, акт державного виконавця про передачу заставного майна від 17.04.2015 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на будівлю магазину, площею 194,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що видане 24.04.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. і зареєстроване в реєстрі № 471.
В обґрунтування позову зазначала наступне:
30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/07-099 про відкриття поновлювальної кредитної лінії із лімітом – 160 000 доларів США, із сплатою відсотків – 13,6% річних. Строк повернення кредиту – 25.08.2010 року, в забезпечення виконання якого в цей же день був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та Фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ (іпотекодавець) (із подальшими змінами) згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів та встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки 1 310 088, 00 грн.
Майно було передано на торги, але, через відсутність зареєстрованих учасників торгів, стягувач АТ КБ «ПриватБанк» виявив бажання залишити за собою предмет іпотеки, про що державним виконавцем 17.04.2015 року був складений акт про передачу нереалізованого майна АТ КБ «ПриватБанк». 
24.04.2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав свідоцтво про право власності на майно, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., реєстр. № 471. 
ОСОБА_1 стверджує, що має право на майно, яке належало Фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ, а саме, на цілу частку магазину по АДРЕСА_1 , оскільки вона інвестувала свої кошти в капітальний ремонт даного магазину. Крім того, будівля магазину розташована на належній їй земельній ділянці, яка не була предметом іпотеки. Проте державний виконавець не повідомив її про торги, торги поведені за простроченою оцінкою, проведеною в 2013 році, магазин продано за заниженою ціною, на нього було накладено арешт на підставі ухвали суду від 20.04.2015 року, тому нотаріус не міг видати Банку свідоцтво про право власності.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не була стороною виконавчого провадження, кредитного договору, стороною договору іпотеки, власником іпотечного майна, на яке було звернуто стягнення, тому суд дійшов висновку, що її право не порушене і не підлягає захисту в обраний нею спосіб.
Не погодившись із зазначеним рішенням, 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції дав їм невірну оцінку, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
28 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від АТ КБ «ПриватБанк», в якому банк зазначає, що вважає рішення законним та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що суд вірно встановив обставини справи та дав їм належну оцінку. Інші учасники справи не скористались правом надати відзив на апеляційну скаргу.
Справа надійшла до апеляційного суду 15.04.2021 року (а.с.1, т.4), ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 13, т.4).
Після задоволення заявлених у справі відводів 18 червня 2021 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 127/7906/2021 передано судді-доповідачу Шеметі Т. М. склад колегії: Панасюк О. С., Якименко М. М.(а.с.121, т.4).
15 липня 2021 року в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко В. М. підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив її задовольнити. Представник АТ КБ «Приватбанк» Рой В. Л. заперечив проти апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві. Представник Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ Гапонюк А.Л. визнав подану апеляційну скаргу, пояснень не надав, самовільно покинув судове засідання. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
По справі встановлено наступне:
-30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/07-099 про надання кредиту у виді відкриття поновлювальної кредитної лінії із лімітом – 160 000 доларів США, із сплатою відсотків – 13,6% річних, дата сплати кредиту – 5 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору. Строк повернення кредиту – 25.08.2010 року (т. 1 а.с. 16-22).
-Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель), Фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ (іпотекодавець), ФОП ОСОБА_2 (позичальник) був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки (т. 1 а.с. 11-14), із наступними змінами (а.с. 15 т.1), згідно умов якого іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності (а.с.25, т1) нерухоме майно: цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м., що складається з: тамбура 1 площею 2, 9 кв.м., кімнати чергового 2 площею 2, 8 кв.м., торговельного залу 3 площею 115, 6 кв.м., бухгалтерії 4 площею 4, 9 кв.м., вбиральні 5 площею 1, 5 кв.м., коридору 6 площею 10, 2 кв.м., складу 7 площею 19, 1 кв.м., складу 8 площею 13, 2 кв.м., підсобного приміщення 9 площею 3, 3 кв.м., кабінету 10 площею 21, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
-Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 року № 9/156-10 в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 08/07-099 від 30.08.2007 року в розмірі 205 755,11 доларів США (1 624 066,20 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки – цілу частку магазину з прибудовою загальною площею 194,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 310 088 грн. Дане рішення набуло чинності та було звернуто до примусового виконання.
- 17.04.2015 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Дячуком В.В. при примусовому виконанні рішення Господарського суду Вінницької області № 9/156-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, нереалізоване на електронних торгах майно: магазин з прибудовами загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , було передано стягувачу згідно акту (т. 1 а.с. 26).
- Належно завірена копія даного акту, яка повинна була б бути затверджена начальником відділу ДВС та постанова державного виконавця про передачу нереалізованого майна стягувачу, в матеріалах справи відсутня. Клопотання про витребування цих документів учасниками справи не заявлялось.
-24.04.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. було видане свідоцтво, яким посвідчено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належить на праві власності майно: магазин з прибудовами (одноповерхова будівля) загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належав боржнику - Фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ, оскільки майно не реалізоване/торги не відбулися і стягувач – ПАТ КБ «ПриватБанк» виявив бажання залишити його за собою (т. 1 а.с. 27).
-21.07.2020 року приватним нотаріусом Бєлою О.М. виданий дублікат свідоцтва від 24.04.2015 року № 471, замість втраченого оригіналу, в якому також обумовлено виправлення, вручну ддописано: «вартістю 1 310 088 грн.» (а.с. 215 т.3).
- Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, площею 0,1636 га, що належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року (а.с. 42-42 т.3).
-Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 року припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:0160496007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності ПАТ «ПриватБанк». Визнано за ПАТ «ПриватБанк» право власності на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:0160496007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить ПАТ «ПриватБанк» (т. 3 а.с. 39-41).
При вирішенні спору застосуванню підлягають закони України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла станом на дату виникнення правовідносин: квітень 2015 року.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, насамперед суд має з`ясувати яке саме право, свобода чи інтерес позивача порушені. 
В справі що розглядається ОСОБА_1 стверджує, що проведеними прилюдними торгами з реалізації іпотечного майна та визнанням права власності на іпотечне майно за стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк» порушено її права. На підтвердження порушеного права зазначає, що вона інвестувала значні кошти в капітальний ремонт приміщення магазину по АДРЕСА_1 , яке належало Фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ та у викуп Фірмою земельної ділянки, площею 1 636 кв.м., на якій розташовано магазин, а тому має право власності на цю будівлю та є власником земельної ділянки, на якій розташована будівля магазину, реалізованого на прилюдних торгах як предмет іпотеки. На підтвердження цього посилається на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року, яким стягнуто з Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ на її користь борг в розмірі 2 300 000 гривень.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом фактичних обставин справи, слід зазначити наступне: право власності.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Чинним законодавством не передбачено такої підстави набуття права власності на річ (майно) як інвестування коштів у ремонт будівлі, як про те зазначає позивач. 
Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року (справа № 127/12626/15-ц) встановлено, що між ОСОБА_1 та Фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ 30 травня 2007 року було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала грошові кошти в сумі 38 000 доларів США, що еквівалентно 191 900 грн., а позичальник фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ зобов`язалась повернути цю суму в порядку і на умовах, обумовлених договором: позика надана під 2 % місячних безстроково, підлягає поверненню за першою вимогою позичальника, але не раніше 3 років з моменту надання. Цим же судовим рішенням встановлено, що 30 квітня 2015 року позикодавець направила позичальнику письмову вимогу про повернення позики в строк до 30 травня 2015 року, проте її вимоги задоволені не були, саме це стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року стягнуто з Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ на користь ОСОБА_1 2 319 360,80 грн. боргу.
Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що правовідносини між власником майна і особою, яка здійснює поліпшення (утримання, ремонт) цього майна регулюються іншими нормами ЦК України. ОСОБА_1 захистила своє право на повернення коштів, наданих в позику фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу, що підтверджується вищезгаданим рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/53512531).
Відтак, твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що вона є власником будівлі і в зв`язку з її реалізацією втратила можливість повернути свої кошти, - є безпідставними.
Стосовно твердження позивача, що вона є власником земельної ділянки, площею 1 626 кв.м., на якій розташовано реалізований як предмет іпотеки магазин по АДРЕСА_1 , а тому мала першочергове право на придбання будівлі, слід зазначити наступне:
-дійсно ОСОБА_1 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею  626 кв.м. з кадастровим номером 0510136300:01:049:0007 по АДРЕСА_1 , яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим 20.11.2014 року (а.с. 42- 43, т.3);
-проте рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року (справа № 127/20446/15-ц), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року, припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:01:049:0007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності ПАТ «ПриватБанк». Визнано за ПАТ «ПриватБанк» право власності на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:01:049:0007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить ПАТ «ПриватБанк» (т. 3 а.с. 39-41,https://reyestr.court.gov.ua/Review/63654250). На підставі цього судового рішення АТ КБ «Приватбанк» 24.01.2019 року зареєстрував право власності на вказану в рішенні частину земельної ділянки (а.с.49, т.3).
Отже, дійсно станом на 17 квітня 2015 року (дату складення державним виконавцем Акту про передачу нереалізованого майна АТЬ КБ «Приватбанк») ОСОБА_1 була власником земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості: магазин по АДРЕСА_1 , який був реалізований як предмет іпотеки на підставі судового рішення.
Згідно положень статті ЦК України (зокрема статті 362), переважне право купівлі частки мають учасники спільної часткової власності, проте, як уже неодноразово було зазначено, ОСОБА_1 не була співвласником будівлі магазину, реалізованої як предмет іпотеки.
Ні Закон України «Про іпотеку»(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), ні Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року № 656/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204, який був чинний на момент реалізації в квітні 2015 року іпотечного майна, не закріплювали за власником земельної ділянки, на якій розташована будівля, передана в іпотеку, переважного права на купівлю такого майна, тощо, а тому доводи апеляційної скарги (твердження) ОСОБА_1 про те, що її не було повідомлено про проведення прилюдних торгів як власника земельної ділянки, на якій розташований магазин, і це є підставою для задоволення поданого нею у цій справі позову, - не заслуговує на увагу, так як відсутня законодавчо закріплена вимога такого попередження (повідомлення).
Суд першої інстанції , здійснивши аналіз положень ЗУ «Про іпотеку» (ст. 38, 39, 48), ЗУ «Про виконавче провадження»( стаття 82) в редакції, чинній на дату виникнення правовідносин: квітень 2015 року, дійшов вірного висновку, що право оскаржити дії державного виконавця, процедуру проведення торгів, оцінку майна, оформлення результатів торгів та виданого на їх підставі свідоцтва, мають право учасники виконавчого провадження, боржник, іпотекодавець, іпотекодержатель, учасники торгів. Ніхто з цих осіб таким правом не скористався.
Натомість ОСОБА_1 не була ні стороною виконавчого провадження, ні і стороною кредитного договору чи договору іпотеки, ні власником іпотечного майна, на яке було звернуто стягнення, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що її права, свободи та інтереси не порушені, а відтак і не підлягають захисту.
Відтак матеріали справи не місять жодного доказу того, що передача іпотечного майна стягувачеві якимось чином порушує права, свободи, інтереси позивачки, а сторони виконавчого провадження, іпотекодавець, боржник за кредитним (основним) договором не оскаржували визнання права власності на іпотечне майно за стягувачем, що вірно було констатовано судом першої інстанції. 
Отже апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня, ухвалене у цій справі на підставі повно та всебічно встановлених та досліджених обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, а тому апеляційну скаргу відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч.1 ст. 382 ЦПК України), слід зазначити наступне.
Матеріали справи не містять доказів понесення судових витрат суді апеляційної інстанції відповідачами, третьою особою.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 2 114,40 грн судового збору (а. с. 11, т. 4), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів, їх слід залишити за нею. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                              Т. М. Шемета

Судді:                                      О. С. Панасюк  

М. М. Якименко
Повне судове рішення складено 16 липня 2021 року.