КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
11 серпня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №382/918/20
 
провадження № 22-ц/824/9733/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_5 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 
 
на рішення Яготинського районного суду Київської області  від 14 квітня 2021 року у складі судді Литвин Л.І.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомпро стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 .
Звертала увагу на те, що сторони проживають окремо, при цьому їхній син                 ОСОБА_2 проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 
Вказувала, що самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для розвитку дитини, а тому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини та аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів до досягнення сином, ОСОБА_2 , трирічного віку.
Рішенням Яготинського районного судуКиївської області від 14 квітня 2021 року позов задоволеночастково. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 липня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на особисте утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи із 22 липня 2020 року і до досягнення сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічноговіку.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 18 травня 2021 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що від подружнього сімейного життя з позивачем він має неповнолітнього сина - ОСОБА_2 . На даний час разом з позивачем не проживає, син проживає разом з бабусею позивача - ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 .
Звертає увагу суду, що позивач є працездатною особою, у зв`язку з чим уважає повідомлення суду про те, що на даний момент вона перебуває у декретній відпустці по догляду за сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку, неспроможним. 
Зазначає, що мати дитини ОСОБА_2 приїздить у м. Пирятин Полтавської області до свого сина, який проживає разом із бабусею позивача, та опікується ним лише сім днів на місяць, забрати до себе дитину не бажає. 
На підставі викладеного вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини та на утримання неповнолітньої дитини.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з матеріального становища відповідача, а також з того, що приймати участь у матеріальному утриманні неповнолітньої дитини є обов`язковим як для матері, так і для батька, у зв`язку з чим стягнув з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року і до досягнення сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічноговіку.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що з 13 вересня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_2 (а.с. 6).
Позивач та відповідач проживають окремо, при цьому малолітній син проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.
На утриманні позивача також перебуває її син від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та їй призначено допомогу при народженні дитини з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 19).
ОСОБА_1 працює в СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 21 червня 2016 року та займає посаду з виробництва та переробки продукції тваринництва. Відповідно до довідки №01-1889/08-02 від 10 листопада 2020 року, дохід позивача за період з 01 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року склав 177 360,57 грн (а.с. 47).
Відповідач є працездатним, проте не працює, перебуває на обліку, як безробітний, у Пирятинській районній філії Полтавського ОЦЗ з 24 листопада 2020 року, та його дохід з листопада по грудень 2020 року склав 11 130,53 грн (а.с. 70-71).
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом положень частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а одже дані обставини не впливають на право позивача звернутися із позовом до суду про стягнення аліментів.
Таким чином, безпідставними є аргументи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивач працевлаштована та отримує дохід.
При цьому, з довідок про доходи відповідача вбачається, що ОСОБА_5 працював у СП ТОВ «Нива Переяславщини» та його дохід за період з листопада по грудень 2020 року склав 11 130,53 грн (а.с. 70-72).
Під час розгляду справи позивач звертала увагу на те, що відповідач після подачі нею позову до суду звільнився з роботи з метою уникнення відрахувань відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 46). 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років:  з 1 січня - 1 921 гривня, з 1 липня - 2 013 гривень, з 1 грудня - 2 100 гривень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від                  27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При визначенні розміру аліментів як на малолітню дитину, так і на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання сина, в силу ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, відповідач може надавати таку допомогу, а відомості про те, що ОСОБА_5 має незадовільний стан здоров`я або ж на його утриманні перебувають непрацездатні дружина та батьки в матеріалах справи відсутні.
Посилання відповідача на те, що він офіційно не працевлаштований не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначені обставини не дають підстав для висновку, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини та дитини.
Відповідно до положень статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.
При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.
Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності для забезпечення прав дитини, доходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_5 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її особисте утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача та враховував саме інтереси дитини та його матері, на користь яких стягувалася вказана сума грошей.
У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання сина не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 квітня 20521 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
 Головуючий                                                                        В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          О.Ф. Мазурик
  
                                                                                                    О.В. Желепа