ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 вересня 2021 року

м. Харків

справа №616/984/19

провадження №22-ц/818/3451/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_3  до  ОСОБА_2  про встановлення фактів, що мають юридичне значення та звільнення від заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_4  на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Глоби М.М. в залі суду в м. Вовчанськ, Харківської області, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з січня 2009 року по вересень 2019 року. Звільнено частково ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментах за період з 11.11.2009 року по 01.09.2019 року у розмірі 122794 грн. 93 коп., призначених на підставі заочного рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 року у справі № 2-231/2007. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що при винесенні рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, не ураховано принципу диспозитивності та засад змагальності сторін, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність факту спільного проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та безпідставно задовольнив позов щодо факту утримання дітей і звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Зазначає, що факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання позивачем коштів на її рахунок, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд першої інстанції надав перевагу доказам, які викладені позивачем у позовній заяві та не мають документального підтвердження щодо спільного проживання та ведення спільного господарства, придбання будь-якого майна для спільного користування у період з січня 2009 року по вересень 2019 року, а також показаннями свідків. Зазначає, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Також зазначає, що в мотивувальній частині судового рішення зазначено, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 у період з січня 2009 року по вересень 2019 року мала стабільне джерело доходу, а тому вимоги позивача в частині того, що діти у вказаний період перебували на його утриманні, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Рішення суду не містить підстав, на які суд посилається при встановленні факту утримання дитини. Однак в резолютивній частині судового рішення суд першої інстанції частково звільнив ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментах за період з 11.11.2009 року по 01.09.2019 року у розмірі 122794 грн. 93 коп., призначених на підставі заочного рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 року. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що обставини, які мають істотне значення у розмінні ч.2 ст.197 СК України і є підставами для звільнення позивача від сплати існуючої заборгованості за аліментами за період з 11.11.2009 року по 01.09.2019 року у розмірі 122794 грн. 93 коп.
ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з січня 2009 року по вересень 2019 року разом та перебування доньки ОСОБА_6 також на утриманні й батька, є обставинами, які мають істотне значення у розмінні ч. 2 ст. 197 СК України і є підставами для звільнення позивача від сплати існуючої заборгованості за аліментами за період з 11.11.2009 року по 01.09.2019 року у розмірі 122794 грн. 93 коп., оскільки під час розгляду справи встановлено, що сторони, разом з доньками спільно проживали, як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними та не відповідають вимогам закону.
Судом встановлено, що з 14.08.2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.06.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20).
Батьками ОСОБА_6 , 2005 року народження та ОСОБА_7 , 2009 року народження є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 21, 22).
З довідки виданої директором школи ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 навчаються у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 94 Харківської міської ради Харківської області (т. 1 а.с.151-152).
Згідно даних паспорту ОСОБА_5 в період з 25.08.1999 року по 04.06.2015 року він був зареєстрований по АДРЕСА_1 , з 10.06.2015 року по 30.08.2019 року – у кв. АДРЕСА_2 , з 16.10.2019 року – у кв. АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 26-27).
Відповідно до даних паспорту ОСОБА_2 в період з 03.09.2004 року по 29.09.2004 року вона була зареєстрована у кв. АДРЕСА_4 , з 01.10.2004 року по 28.02.2007 року – по АДРЕСА_1 , з 07.03.2007 року у кв. АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 54-55).
Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 року з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_11 , 2005 року народження у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 14).
Відповідно до довідки начальника Великобурлуцького РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 21.11.2019 року, починаючи з 03.08.2009 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 18023302 з виконання виконавчого листа № 2-231/07 від 03.08.2007 року, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_11 , 2005 року народження у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 30.03.2010 року виконавче провадження завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, відповідно до заяви стягувача (т. 1 а.с. 12).
Згідно даних довідки № 04-52/108 від 22.01.2020 року начальнику ТУ ДСА в Харківській області, трудової книжки серії НОМЕР_2 , особової справи державного службовця Великобурлуцького районного суду Харківської області Ситнік Л.П., особової справи головного спеціаліста-юрисконсульта УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області Ситнік Л.П., ОСОБА_2 з 25.12.2003 року по 12.05.2006 року працювала на посаді помічника судді Вовчанського районного суду Харківської області, з 15.05.2006 року по 21.12.2006 року на посаді помічника судді Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 22.12.2006 року по 24.06.2008 року на посаді помічника заступника голови Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 25.06.2008 року по 10.07.2014 року на посаді керівника апарату Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 11.07.2014 року по 13.01.2017 року на посаді головного спеціаліста – юрисконсульта Управління ПФУ в Великобурлуцькому районі, з 24.01.2017 року по 06.03.2017 року отримувала виплату по безробіттю, з 07.03.2017 року по 22.12.2018 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Донецького апеляційного господарського суду, з 30.01.2019 року по 10.09.2019 року отримувала виплату по безробіттю, з 10.09.2019 року по теперішній час працює на посаді оператора електронно-обчислювальних та обчислювальних машин відділу інформаційно-технічного забезпечення Другого апеляційного адміністративного суду (т. 1 а.с. 64, 89-107, т. 2 а.с. 2-165, 169-228).
Як зазначено у довідці начальника Луганського прикордонного загону № 30/2286, ОСОБА_5 в період з 07.04.2014 року по 16.10.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області (т. 1 а.с. 24).
Згідно даних договору купівлі - продажу квартири від 05.09.2019 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 61, 65-67).
Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 11.11.2019 року, серія ВП № 60554170, на підставі виконавчого листа № 616/714/19, виданого 04.11.2019 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 , 2005 року народження, в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 6).
11.11.2019 року старшим державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого за ОСОБА_5 , станом на 11.11.2019 року, заборгованість по сплаті аліментів складає 128158 грн. 98 коп. (т. 1 а.с. 10-11).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_5 посилався на те, що він у період з 2005 року по червень 2007 року разом із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_12 , 2005 року народження. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів та за рішенням суду від 03.08.2007 року з позивача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 у розмірі ј частки його доходу. У період з 04.07.2007 року по 30.03.2010 року ОСОБА_2 отримувала аліменти за вказаним рішенням суду. На початку 2009 року вони почали спільно проживати однією родиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась друга донька ОСОБА_10 . 30.03.2010 року виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів було завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за її заявою, оскільки вони проживали однією родиною, мали спільний сімейний бюджет. В період з 2009 року по січень 2017 року він, разом із ОСОБА_2 та їх дітьми проживали у кв. АДРЕСА_6 . У січня 2017 року вони переїхали до м. Харкова та проживали у кв. АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності. З січня 2017 року, після переїзду до м. Харкова, доньки навчаються у школі № 94 м. Харкова. У 2018 році вони купили сусідню квартиру АДРЕСА_7 , яку оформили на ОСОБА_2 . Під час спільного проживання він із ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували та утримували дітей, забезпечували їх харчуванням, одежею, необхідними навчальними матеріалами, ліками, купляли техніку та мобільні телефони, робили ремонт у квартирі, у 2011 році купили автомобіль, який оформили на ОСОБА_2 . З 2009 року по 2014 рік він працював у Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області, з 2014 року по 2015 рік проходив службу у Луганському прикордонному загоні в/ч НОМЕР_3 у зоні АТО, з 2015 року по 2016 рік проходив службу у Великобурлуцькому районному військоматі, з 2016 року по цей час проходить службу за контрактом в в/ч НОМЕР_4 Національної Гвардії України. За період участі в антитерористичній операції постійно пересилав гроші родині. У вересні 2019 року вони припинили шлюбні відносини та спільне проживання, при цьому ОСОБА_2 разом із доньками залишилась проживати у кв. АДРЕСА_8 . 11.11.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГУЮ у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Великобурлуцьким районним судом Харківської області на виконання рішення суду від 03.08.2007 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 . Було зроблено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 11.11.2009 року по 11.11.2019 року у сумі 128158 грн. 98 коп. Вважає, що ОСОБА_2 не має права на утримання заборгованості з аліментів за період з 11.11.2009 року по вересень 2019 року, бо весь цей час донька проживала разом із ним також і він в повному обсязі брав участь у її утриманні та виконував свої обов`язки батька. У зв`язку з цим просив встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по вересень 2019 року; встановити факт перебування на його утриманні дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з січня 2009 року по вересень 2019 року; звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_6 за період з січня 2009 року по вересень 2019 року.
Згідно частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно зі статтю 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідна сукупність таких ознак як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно акту від 27.11.2019 року, складеного депутатом Великобурлуцької селищної ради Сахно А.Я., в присутності мешканки кв. АДРЕСА_9 ОСОБА_13 та мешканки кв. АДРЕСА_10 ОСОБА_14 , ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_2 та їхніми дітьми – доньками ОСОБА_15 , 2005 року народження, ОСОБА_16 , 2009 року народження – спільно проживали, виховували дітей та вели загальне господарство з липня 2008 року по січень 2017 року за адресою: АДРЕСА_11 (т.1 а.с.13).
Натомість матеріали справи також містять копію акту від 05.01.2017 року, складеного депутатом Великобурлуцької селищної ради Сахно А.Я. (а.с.221 т.2), з якого убачається, що ОСОБА_2 мешкає разом із доньками: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_12 з березня 2007 року по теперішній час. Даних про проживання ОСОБА_5 разом із відповідачкою та дітьми у акті не зазначено.
Також актом депутата Великобурлуцької селищної ради Сахно А.Я. від 05.08.2019 року (а.с.130 т.2) убачається, що дитина ОСОБА_9 , 2005 року народження, постійно проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні. Посилання на проживання разом з ними позивача у змісті акту відсутнє. 
За таких обставин зміст акту від 27.11.2019 року суперечить змісту інших актів від 05.01.2017 року та 05.08.2019 року, складених тією ж самою особою, тому не може бути прийнятий судом в якості належного доказу.
Також на підтвердження факту спільного проживання в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які знають родину та постійно спілкуються з ними. 
Проте суперечливий акт депутата Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 27.11.2019 року та покази двох свідків не є достатніми доказами для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по вересень 2019 року.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99, передбачається, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що в указаний період ОСОБА_5 мав з ОСОБА_2 спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
При цьому з наявних у матеріалах справи доказів убачається, що протягом періоду з 2009 року відповідачка, працюючи на державній службі, щорічно подавала декларації про майновий стан, де зазначала склад своєї сім`ї лише своїх доньок. Доходи інших осіб у деклараціях не зазначала.
Також убачається, що у 2016-2019 роки ОСОБА_2 зверталась до Управління соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області із заявою про призначення житлової субсидії, в якій зазначала склад сім`ї: вона та двоє дітей.(а.с.110-129 т.2) та отримувала таку субсидію.
Періодичний спільний відпочинок та народження дитини у 2009 році не є достатнім для висновку про проживання сторін однією сім`єю без шлюбу без наявності інших ознак сім`ї.
Належних в допустимих доказів проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період, про який зазначає позивач, матеріали справи не містять.
Доказів того, що позивач сам забезпечував родину матеріали справи не містять.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи ОСОБА_5  про те, що факт проживання однією сім`єю разом з  ОСОБА_2  та їхніми дітьми, підтверджується наданим  ним актом  від 27.11.21019 року, в якому міститься посилання на те, що сторони спільно проживали, виховували дітей та вели спільне господарство, а також світлинами та квитанціями про перерахунок коштів на рахунок відповідачки, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки з наданих доказів не вбачається ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Позивачем не надано доказів того, що вони несли спільні реальні витрати по утриманню житла, здійснювали його ремонт, сплачували комунальні послуги, вели спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, надавали взаємну допомогу наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Крім того встановлення певного факту завжди породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Предметом вимог позивача було встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з січня 2009 року по вересень 2019 року та перебування на його утриманні дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , для наступного звільнення позивача від сплати аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і такий характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі.
Закон не пов`язує обов`язкове встановлення факту проживання батьків однією сім`єю як підставу для наступного звільнення позивача від сплати аліментів.
Натомість встановлення такого факту у даній справі може вплинути на інші правовідносини сторін, в тому числі встановлення режиму спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого кожним із сторін в період, про який зазначає позивач.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів, позивач посилався на те, що він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2009 року по вересень 2019 року; вказує також, що вони мали спільний бюджет, та він утримував дітей.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим належних та допустимих доказів того, що саме позивач утримував доньку ОСОБА_11 в обумовлений період, позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, надано не було, як і не було надано доказів, які б підтверджували факт надання позивачем допомоги на утримання дитини.
З довідки № 04-52/108 від 22.01.2020 року начальнику ТУ ДСА в Харківській області, трудової книжки серії НОМЕР_2 , особової справи державного службовця Великобурлуцького районного суду Харківської області Ситнік Л.П., особової справи головного спеціаліста-юрисконсульта УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області Ситнік Л.П., вбачається, що ОСОБА_2 з 25.12.2003 року по 12.05.2006 року працювала на посаді помічника судді Вовчанського районного суду Харківської області, з 15.05.2006 року по 21.12.2006 року на посаді помічника судді Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 22.12.2006 року по 24.06.2008 року на посаді помічника заступника голови Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 25.06.2008 року по 10.07.2014 року на посаді керівника апарату Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 11.07.2014 року по 13.01.2017 року на посаді головного спеціаліста – юрисконсульта Управління ПФУ в Великобурлуцькому районі, з 24.01.2017 року по 06.03.2017 року отримувала виплату по безробіттю, з 07.03.2017 року по 22.12.2018 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Донецького апеляційного господарського суду, з 30.01.2019 року по 10.09.2019 року отримувала виплату по безробіттю, з 10.09.2019 року по теперішній час працює на посаді оператора електронно-обчислювальних та обчислювальних машин відділу інформаційно-технічного забезпечення Другого апеляційного адміністративного суду (т. 1 а.с. 64, 89-107, т. 2 а.с. 2-165, 169-228).
Отже враховуючи вищевказану довідку ОСОБА_2 у період з січня 2009 року по вересень 2019 року мала стабільне джерело доходу, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 сам забезпечував дітей.
Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зістаттею 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного та соціального розвитку.
У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікованаПостановою Верховної ОСОБА_6 України №789-XII від 27 лютого 1991 рокуі набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Навіть за умови спільного проживання сторін, закон не позбавляє позивача обов`язку зі сплати аліментів.
Особисті відносини батьків не можуть ставитись в залежність від належного матеріального забезпечення дитини, яка потребує матеріальної допомоги. При цьому батько є працездатною особою та має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірах, встановлених законом. 
Судом не встановлено обставин, що дають підстави звільнити ОСОБА_5 від сплати аліментів.
Крім того з постанови апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2021 року, якою змінено ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 20 травня 2020 року вбачається, що скарга ОСОБА_5 на постанови та дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кріт А.В. задоволена та встановлено, що на час здійснення державним виконавцем Міжрайонного ВДВС розрахунку заборгованості від 11.11.2019 року ч.1 ст. 194 СК України діяла вже в іншій редакції, в редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання». Вказана редакція закону не підлягала застосуванню при виконанні судового рішення від 03.08.2007, вперше пред`явленого до виконання до набрання чинності Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII. Тому 11 листопада 2019 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС неправомірно було застосовано ч.1 ст. 194 СК України в редакції закону від 03 липня 2018 року № 2475- VIII та нарахована заборгованість ОСОБА_5 по аліментам за період з 11.11.2009 по 11.11.2019, тобто за 10 років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. А тому зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам у розмірі 128 158,98 грн. не відповідає вимогам закону є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Таким чином на даний час заборгованість по аліментам у розмірі, зазначеному позивачем не існує. Доказів наявності будь-якої заборгованості на даний час суду апеляційної інстанції не надано.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання та звільнення від сплати аліментів не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. 
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4  - задовольнити.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають  юридичне значення та звільнення від заборгованості - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                    Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 23.09.2021 року.