ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року
м. Харків
Справа № 643/1363/21
Провадження № 22-ц/818/3554/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С., 
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 березня 2021 року ,-
в с т а н о в и в:
У січні 2021 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_2 , одноразово в розмірі 112979,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.12.1993 між сторонами був укладений шлюб, він даного шлюбу сторони мають двох дітей сина – ОСОБА_3 , та доньку – ОСОБА_4 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2018 шлюб розірвано, діти залишились проживати з позивачем.
23.05.2018 рішенням Московського районного судом м. Харкова з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .
Розмір аліментів, який встановлено судом позивачу не вистачає на утримання, виховання, навчання та оздоровлення дитини, у зв`язку із чим позивач несе додаткові витрати на дитину у сумі 22559,30 грн.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2021 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що суд прийшов до висновку, що витрати, вказані позивачем, є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2021, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що понесені позивачем додаткові витрати на дитину не відносяться до додаткових, а входять до складу аліментних платежів. 
Загалом доводи апеляційної скарги зводяться до цитування положень чинного законодавства зі спірного питання, що є предметом позову та повної незгоди з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 , в якому він просить суд залишити скаргу буз задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що судом правильно встановлено всі фактичні обставини справі, повно та всебічно досліджено докази, дотримано процедуру розгляду справи.
Позов та апеляційна скарга, на його думку, базується виключно на суб`єктивному бажанні позивача.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам законодавства.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,  що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки позивачем в підтвердження позовних вимог не надано відповідних до вимог чинного законодавства доказів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встаовлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.1993. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 шлюб між ними розірвано (а.с.16).
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку – ОСОБА_4 , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с15).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. 
Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки 4500,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 30.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19).

Згідно  ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд послався на те, що позивач не довела належними доказами наявність таких витрат.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достовірних та належних доказів, які б свідчили про наявність додаткових витрат на дитину.
На підтвердження своїх вимог позивач надала суду чеки та квитанції про її витрати на оплату культурних розваг для дитини, іграшок, канцтоварів, харчування, відвідування гуртків та інших витрат є такими, що пов`язані зі звичайним способом життя, а тому також не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог позивача щодо понесення нею зазначених додаткових витрат на дитину, які були б пов`язані з особливими здібностями дитини чи з необхідністю її лікування .
Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.  
Рішення суду першої інтанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий С.С. Кругова
Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук