ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Херсон
справа № 766/12865/20 
провадження № 22-ц/819/923/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Булах Є.М. від 25 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування шкоди, 
встановив:

В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування шкоди. 
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 14 вересня 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , яка здійснює підприємницьку діяльність з продажу меблів у меблевому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Херсоні, укладено договір роздрібної купівлі-продажу, за умовами якого він придбав у відповідача в кредит диван вартістю 30 433 грн, гарантійний строк якого складає 18 місяців.
Посилаючись на неналежну якість проданого товару, зокрема, вихід із ладу опори та/або пружини матрацу, що викликане конструкційними недоліками, допущеними під час виробництва дивану на заводі, та невиконання продавцем обов`язку на умовах і в строки, визначені статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» безоплатно усунути недоліки товару у розумний строк, який відповідачем прострочено на 209 днів, позивач просив суд розірвати укладений між ним та відповідачем 14 вересня 2019 року договір купівлі-продажу меблів, стягнути з ОСОБА_1 сплачені за товар грошові кошти у розмірі 30 433 грн та неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару за кожен день затримки безоплатного усунення недоліків у розмірі 63 604, 97 грн, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, яка виразилась у порушенні відповідачем його прав як споживача, зокрема, у моральних стражданнях через неможливість користуватися придбаним майном протягом восьми місяців.
Рішенням суду від 25 лютого 2021 року позов задоволено.
Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимог не відповідають обставинам справи, умовам укладеного договору, та зроблені за відсутності належних доказів, підтверджуючих факт укладення договору між сторонами, а також порушення нею (відповідачем) умов цього договору і норм чинного законодавства, що регулює захист прав споживача.
Вважає, що суд неправильно визначив коло відповідачів у справі, не надавши належної оцінки тому факту, що головне управління Держспоживслужби в Херсонській області здійснювало перевірку не на її об`єкті, а на об`єкті ФОП ОСОБА_3 .
Не погоджується з висновками суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення неустойки за затримку усунення недоліків товару, оскільки доказів у підтвердження неналежної якості придбаного товару позивачем надано не було, як і не було надано доказів прийняття такого товару на гарантійний ремонт, а також не було прийнято до уваги той факт, що незважаючи на негарантійний випадок, ремонт товару виконано виробником за власний рахунок.
Також зазначає, що суд, покладаючи на неї обов`язок з відшкодування моральної шкоди, не врахував положення статті 611 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за відсутності належних та допустимих доказів її завдання та доказів розміру моральних страждань позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач не усунув виявлені позивачем недоліки придбаного ним дивану у визначені законом строки, останній має право, як вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми та сплати пені за кожен день прострочення, відмовившись від договору, так і на відшкодування завданої йому моральної шкоди, визначений позивачем розмір якої суд вважав справедливим.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 14 вересня 2019 року ОСОБА_2 у меблевому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться по АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу меблів придбав у розстрочку диван Сіті АМПР-ТГЛ за 30 433 грн.
За придбаний товар позивач перерахував на рахунок ОСОБА_1 , яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, яка має право на здійснення діяльності, зокрема з роздрібної торгівлі меблями, освітлювальними приладами та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 30433 грн., що підтверджено листом АТ «Укрсиббанк» від 17.09.2019 року та не заперечується сторонами.
Відповідно до пункту 10 додаткових умов договору від 14.09.2019 року гарантійний строк на товар визначається вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» і нормативними документами та становить 18 місяців на м`які меблі, які експлуатуються в житлових приміщеннях. Протягом гарантійного строку продавець зобов`язується у відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» усунути дефекти, якщо вони виникли з вини виробника, а не внаслідок порушення покупцем правил використання, зберігання, транспортування товару, дій третіх осіб.
В кінці грудня 2019 року ОСОБА_2 виявив, що вийшла з ладу опора та/або пружина матрацу, в результаті чого диван не можна було використовувати за призначенням, тому він усно звернувся до працівників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із відповідною скаргою на неналежну якість проданого товару та просив безоплатно усунути виявлений недолік у строк, що не може перевищувати 14 календарних днів. 
Позивач стверджує, що 10 січня 2020 року співробітники магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » забрали в нього диван для ремонту, однак 20.01.2020 року ОСОБА_3 , якого він вважав директором магазину(ТЦ) «Rubin», повідомив його, що магазин не займається здійсненням гарантійного ремонту. Рекомендовано звернутися з вказаною претензією до заводу виробника.
13 лютого 2020 року позивач звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про виплату неустойки, розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар грошової суми, а 14 лютого 2020 року - направив письмову заяву на адресу начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області та просив провести позапланову перевірку суб`єкта господарювання- ФОП ОСОБА_3 , який здійснює підприємницьку діяльність з продажу меблів у меблевому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
За результатами розгляду звернення позивача від 14.02.2020 року, ГУ Держпродспоживслужби у Херсонській області ОСОБА_2 повідомлено, що згідно із поясненнями ФОП ОСОБА_3 на гарантійний ремонт він диван не отримував, відсутні будь-які підтверджуючі документи щодо передачі дивану на гарантійний ремонт. Від виробника дивану до ФОП ОСОБА_3 надійшов лист щодо безоплатного ремонту виїзної частини (сидіння) від кутового дивану Сіті АМПР-ТГЛ. На даний час ця частина знаходиться в магазині ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 і позивач має змогу у будь-який зручний час отримати її.
Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідачки - ОСОБА_3 , 29 лютого 2020 року виїзна частина від кутового дивану Сіті АМПР-ТГЛ після ремонту надійшла на його адресу від виробника та знаходиться на складі, що підтверджується накладною на відпуск (без номера) від 29.02.2020 року, копія якої ним надана та за згодою сторін в силу частини другої статті 367 ЦПК України долучена апеляційним судом до матеріалів справи.
При цьому свою особисту причетність до укладеного позивачем договору купівлі-продажу дивану, а отже: і наявність обов`язку передавати відремонтовану частину дивану споживачеві, ОСОБА_3 заперечує, а як представник відповідачки ОСОБА_1 стверджує про те, що ОСОБА_2 не звертався до неї з приводу виявлених недоліків придбаного ним товару.
Позивач на зазначені заперечення відповідачки пояснив, що з метою придбання дивану звернувся в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та його спілкування з приводу інформації про товар, умови його оплати тощо відбувалося із продавцем, яка безпосередньо здійснювала продаж і яка є продавцем у магазині.
Їй же ним повідомлено про недоліки товару після їх виявлення, вона приймала від нього заяву про необхідність ремонту дивану у визначені законом строки.
Про особу продавця, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу меблів, зокрема з продажу йому дивану в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », його не повідомили та у тексті підписаного ним договору купівлі-продажу продавцем зазначено працівника магазину, тому він про виявлений недолік повідомив саме продавця магазину, яка пояснила, що письмові заяви та вимоги він повинен подавати на ім`я ОСОБА_3 , який є керівником меблевого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що він і робив.
Про те, що він звертається до неналежної особи, йому ОСОБА_3 не повідомляв, а лише заперечував обов`язок магазину займатися гарантійним ремонтом меблів та стверджував про те, що він повинен з цим питанням звертатися безпосередньо до заводу виробника.
Натомість саме магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 10 січня 2020 року прийняв від нього несправну частину дивану, відправив її виробнику та після здійсненого останнім ремонту не повернув йому, хоча ще в червні 2020 року він погоджувався прийняти відремонтований диван для послідуючого використання, звернувшись до продавця з відповідною заявою, в якій вимагав повернення його відремонтованої складової частини за рахунок продавця, як це передбачено частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
До цього часу диван після ремонту його виробником позивачеві не повернутий.
Із матеріалів справи вбачається, що придбаний позивачем диван випускається під торговою маркою (знаком для товарів та послуг) « ІНФОРМАЦІЯ_2 », власником якої є ОСОБА_4 , а його виробником є ФОП ОСОБА_5 , який згідно із претензійним актом від 22.01.2020 року отримав від продавця на ремонт виїзну частину (сидіння) від кутового дивану Сіті АМПР-ТГЛ №415072; 04.02.2020 року здійснив ремонт за рахунок виробника та здав на склад готової продукції для подальшої відправки клієнту найближчою машиною виробника.
Первісно диван Сіті АМПР-ТГЛ №415072 відправлений ПП ОСОБА_5 як постачальником на адресу ПП ОСОБА_1 як отримувача відповідно до накладної на відпуск №46/3 від 21.10.2019 року та переданий покупцеві ОСОБА_2 згідно із укладеним з ним 14.09.2019 року договором купівлі-продажу.
За повідомленням власника торгової марки (знаку для товарів та послуг) «BLEST» ОСОБА_4 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виступає офіційним дилером продукції торгової марки»Blest».
Продаж дивана відбувся в торговельному приміщенні, а саме: магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в приміщенні якого відбувається реалізація меблів як ФОП ОСОБА_3 , так і ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.
До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними.
Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.
Враховуючи, що позивачеві як покупцеві був переданий диван, належний ОСОБА_1 , та оплата дивана відбулася саме на ім`я ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права та обов`язки за договором роздрібної купівлі-продажу у спірних правовідносинах виникли між позивачем та відповідачем.
Прим цьому колегія суддів враховує, що продавцем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є суб`єкт господарювання, який згідно із договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18 частини першої статті 1 Закону).
Таким суб`єктом господарювання у спірних правовідносинах є ФОП ОСОБА_1 , а не зазначена в договорі купівлі-продажу ОСОБА_6 , яка є працівником в торговельному приміщенні.
За приписами частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:
1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;
2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;
3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;
4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Відносини за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи врегульовано спеціальним Законом України «Про захист прав споживачів», статтею 8 якого передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:
1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником.
Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
Доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті).
При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.
На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.
За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.
Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. 
За змістом пункту12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Отже, з огляду на положення наведених норм матеріального права, що регулюють порушене позивачем питання, та зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що звернувшись із претензією щодо виявлених протягом гарантійного строку недоліків придбаного у відповідача дивану за місцем його купівлі, позивач діяв у межах наданих йому законом прав.
Враховуючи, що наявність недоліків дивану підтверджено виробником, який не довів в установленому законом порядку, що ці недоліки виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання, і усунення недоліків відбулося у строк понад 14 днів з моменту звернення споживача до продавця, а тому за змістом пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є істотним недоліком, та зважаючи на те, що обов`язок повернути відремонтовану частину дивану позивачеві відповідач не виконала до цього часу, суд, на думку колегії суддів, зробив правильний висновок щодо обґрунтованості вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми та стягнення пені за кожен день затримки усунення недоліків понад установлений законом строк (14 днів), як це передбачено частиною дев`ятою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
Обґрунтованим колегія суддів вважає також застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 23 ЦК України, за приписами яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Висновки суду в цій частині відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин та відповідно до яких суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, твердження скаржника про відсутність у відповідача будь-яких обов`язків перед позивачем щодо придбаного ним товару та посилання на укладення ним договору купівлі-продажу із продавцем ОСОБА_6 , а не з ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки, як зазначалося вище предметом спору в цій справі є наслідки продажу товару неналежної якості за договором роздрібної купівлі-продажу, який за положеннями частини другої статті 698 ЦК України є публічним договором та до якого застосовується законодавство про захист прав споживачів.
З огляду на викладене, такий договір може бути укладеним споживачем лише з підприємцем, який взяв на себе обов`язок, здійснювати продаж товарів та не має права відмовитися від укладення договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір в розумінні цього Закону- це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ), а згідно із пунктом 18 частини першої статті 1 Закону продавцем у відносинах із споживачами є суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
Отже, зазначена в договорі купівлі-продажу продавець ОСОБА_6 , яка відповідно до пояснень ОСОБА_3 є працівником та виконує обов`язки продавця за укладеним з нею трудовим договором, є особою, уповноваженою суб`єктом господарювання на реалізацію товару, тому не несе відповідальності за виявлені споживачем недоліки цього товару.
Натомість така відповідальність відповідно до діючого в Україні законодавства покладена на суб`єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару та який повинен бути зазначеним у договорі, укладеному із споживачем як продавець.
Що ж стосується порядку і строків задоволення вимог покупця про заміну товару або усунення недоліків у відносинах, що виникають із договорів роздрібної купівлі-продажу, то частиною першою статті 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ним представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюється продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов`язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач, серед іншого, має право отримати необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної», а згідно із пунктом 12 частини першої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію, серед іншого, повинна містити найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Надати наведену вище інформацію споживачеві повинен суб`єкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, однак відповідач зазначеного обов`язку не виконала, тому уклавши договір купівлі-продажу у торговельному приміщенні, визначеному продавцем, позивач правомірно звернувся із претензією щодо якості товару у це торговельне приміщення, до відповідного працівника, уповноваженого продавцем на реалізацію товару, що правильно оцінено судом як звернення безпосередньо до ОСОБА_1 .
Та обставина, що ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області здійснювала перевірку на об`єкті ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), не впливає на висновки суду по суті спору, а лише свідчить про відсутність у позивача належної інформації як щодо продавця, так і щодо особи, якій він може подати претензію щодо якості придбаного товару.
Не доведено відповідачем і той факт, що недоліки дивану виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним, оскільки якість проданого йому товару після пред`явлення позивачем відповідної вимоги за його участю не перевірялася та вимоги частини четвертої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» не виконувалися, хоча наявність дефекту підтверджений виробником, який здійснив ремонт за свій рахунок.
Так, відповідно до наведеної норми права, у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
З огляду на наведені приписи закону належним доказом причин втрати якості продукції є висновки експертизи, ініціатором проведення якої є продавець (виконавець, виробник), а не споживач.
Така експертиза у спірних правовідносинах проведена не була, а зазначена у листі ФОП ОСОБА_5 інформація про причини пошкодження дивану та його висновки щодо «негарантійного випадку» носять характер припущення, в той час, як згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Не надавши належних та допустимих доказів у підтвердження того факту, що недоліки дивану виникли внаслідок порушення позивачем правил користування ним, скаржник в обґрунтування своїх доводів щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача неустойки необґрунтовано послався на положення частини третьої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обов`язків споживачів перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації та дотримуватися розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.
Встановлені судом обставини свідчать, що саме в результаті неправомірних дій відповідача відбулися прострочення усунення недоліків дивану та повернення відремонтованої речі споживачеві, що відповідно до частини п`ятої статті 709 ЦК України та частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі одного відсотка вартості товару. При цьому розмір неустойки, який підлягає стягненню, законом не обмежений.
Висновки суду щодо права позивача на отримання відшкодування завданої йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, на думку колегії суддів, відповідають положенням статей 16, 23 ЦК України, статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц, про що зазначено вище та недоцільно повторно наводити мотиви щодо відхилення доводів апеляційної скарги в цій частині.
Що ж стосується висновків суду в частині розміру грошового відшкодування моральної шкоди, то, зважаючи на встановлені судом порушення прав позивача як споживача та характер цих порушень, які полягають у обмеженні споживача в інформації як щодо особи продавця, так і щодо особи, яка здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача стосовно якості товару; невизнання очевидних фактів щодо укладеного з ним договору, виявлених недоліків проданого товару та невчинення передбачених законом дій щодо повернення відремонтованого дивану позивачеві; безпідставне покладення обов`язку нести витрати та витрачати час на повернення товару після його ремонту на самого споживача, колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідає характеру вчиненого щодо позивача правопорушення, його тривалості (біля двох років), глибині душевних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, будучи позбавленим можливості використовувати диван за призначенням та вживаючи додаткові зусилля для відновлення становища, яке він вважав вирішеним, придбаваючи диван, і не вбачає підстав для зменшення цього розміру.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                             Л. В. Пузанова

Судді:                                                                І. В. Склярська

                        Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова