ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021                       м. Дніпро         Справа №  904/1408/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення      Господарського суду Дніпропетровської      області від 25.05.2021 (повний текст складено 03.06.2021, суддя Мельниченко І.Ф.) та на додаткове рішення      Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 (повний текст складено 17.06.2021, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/1408/21
за позовом     Колективного підприємства Фірма "Діоніс", м. Дніпро
до       відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро;
відповідача-2: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради,      м. Дніпро
про визнання незаконним рішення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про відмову у підготовці проекту рішення міської ради, викладену у листі від 15.01.2021 та зобов`язання Дніпровської міської ради розглянути на найближчому пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.
У лютому 2021 до Господарського суду Дніпропетровської області звернулось КП фірма "Діоніс" з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень від 05.04.2021, просило:
-          визнати незаконним рішення Департаменту по роботі з активами ДМР про відмову у підготуванні проекту рішення міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Яна Ходоровського, 20 в м. Дніпро та передачі її в оренду Колективному підприємству фірмі "Діоніс", викладене у листі від 15.01.2021 №6/9-4 "Про розгляд клопотань";
-          зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 та передачі даної земельної ділянки в оренду Колективному підприємству фірма "Діоніс";
-          вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Департаменту по роботі з активами ДМР (далі – Департамент) про відмову у підготовці проекту рішення міської ради, викладене у листі від 15.01.2021 №6/9-4 "Про розгляд клопотань", є протиправним, а відмова у розгляді на пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суперечить нормам чинного законодавства та порушує права позивача.
Рішенням     Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі № 904/1408/21 позовні вимоги задоволено у повному обсязі:
- визнано незаконним рішення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про відмову у підготовці проекту рішення міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Яна Ходоровського, 20 в м. Дніпро та передачі її в оренду Колективному підприємству фірмі "Діоніс", викладене у листі від 15.01.2021 року № 6/9-4 "Про розгляд клопотань";
- зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 та передачі даної земельної ділянки в оренду Колективному підприємству Фірма "Діоніс";
- стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Колективного підприємства Фірма "Діоніс" 1   135,00 грн. судового збору;
- стягнуто з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на користь Колективного підприємства Фірма "Діоніс" 1   135,00 грн. судового збору.
Додатковим рішенням   Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 у справі № 904/1408/21:
- заяву Колективного підприємства Фірма "Діоніс" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору задоволено;
- стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Колективного підприємства Фірма "Діоніс" 1 135,00 грн. судового збору, 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
- стягнуто з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на користь Колективного підприємства Фірма "Діоніс" 1 135,00 грн. судового збору, 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Так, місцевим господарським судом, встановлено, що, обґрунтовуючи свою відмову у підготовці проекту рішення міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Яна Ходоровського, 20 в м. Дніпро та передачі її в оренду позивачу, Департамент зазначив, що у наданих матеріалах відсутні документи, що підтверджують право власності та/або дозвіл на влаштування на споруду убиральні та навісу, які позначені в технічному паспорті КП ДМБТІ (виготовлено станом на 14.06.2001, інвентаризаційна справа № 4195, реєстровий номер 65 ЮН-3004-23) як літ. К та З, відповідно, що знаходяться на запитуваній земельній ділянці.
Проте, судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на будівлі та споруди по вул. Дарвіна №20, складеного Комунальним підприємством „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 14.06.2001 (тобто до укладання Договору оренди земельної ділянки від 31.01.2004), під літ. К значиться убиральня, під літ. З – навіс. Дані про самовільне будівництво будь-яких споруд відсутні. Відповідно до плану земельної ділянки за матеріалами земельно-кадастрової інвентаризації, який додано до Договору оренди земельної ділянки від 14.06.2001, на ньому позначено убиральню, як КН, та навіс, як МН. Жодних змін в розташованому на земельній ділянці нерухомому майні у позивача не відбулось, аніж те, що вказано було у Договорі оренди земельної ділянки від 14.06.2001.
Керуючись положеннями п.1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002, п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 №868, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 2, 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2011 №127, господарський суд дійшов висновку, що навіс літ.З є тимчасовою спорудою, право власності на яке не підлягає державній реєстрації, а вбиральня - літ.К є допоміжним приміщенням, яке не є об`єктом самочинного будівництва. Крім того, аналогічних висновків дійшов суд у судовому рішення від 19.06.2014 у справі №904/2275/14, яке місцевий господарський суд визнав преюдиційним для розгляду даної справи.
Стосовно посилань Департаменту на зміст Акту обстеження земельної ділянки від 16.10.2020 №6/62-1020, згідно якого при візуальному обстеженні земельної ділянки по вул. Яна Ходоровського, 20 встановлено, що частина будівель, які розташовані на земельній ділянці, використовується для здійснення технічного обслуговування автомобілів, що не відповідає передбаченому технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ фірма «ГЕОРА», код цільового призначення земель (КВЦПЗ) 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), суд першої інстанції зазначив таке. 
У плані земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 (М 1:500), що доданий до рішення Дніпропетровської міської ради від 26.11.2014 №45/58, який погоджений Головним архітектурно-планувальним управлінням інженерно-геодезичної служби ДМР, зазначено, що об`єктом є земельна ділянка по фактичному розміщенню виробничих будівель. У витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 від 17.09.2020 №НВ-1214408992020, що був виданий на підставі технічної документації із землеустрою ТОВ фірма «ГЕОРА», зазначено про цільове призначення земельної ділянки - підприємств іншої промисловості, вид використання - фактичне розміщення, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 09.08.2011, даний Договір було доповнено п.1.4. наступного змісту: Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, розташовані фактично виробничі будівлі, що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки.
При кваліфікації посилань Департаменту на помилковість цільового призначення земельної ділянки, вказаного у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.09.2020 року № НВ-1214408992020, як підприємств іншої промисловості, що відповідає коду УКЦВЗ - 1.10.5, суд посилався на те, що класифікація видів цільового призначення земель затверджена та вступила в дію з 01.10.2010. Спірна земельна ділянка сформована до набрання чинності вказаним класифікатором, цільове призначення земельної ділянки визначалось згідно з Українським класифікатором цільового використання землі, що затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205 та вказаний код - 1.10.5 підприємств іншої промисловості, що і відображено у вказаному Витягу. Таким чином, господарським судом було встановлено, що спірна земельна ділянка використовується позивачем відповідно до її цільового призначення згідно вказаного коду КУЦВЗ 1.10.5 підприємств іншої промисловості, що не суперечить нормам чинного законодавства.
Підсумовуючи викладене, місцевий господарський суд визнав першу вимогу позивача щодо визнання незаконним рішення Департаменту, викладеного у листі від 15.01.201 №6/9-4 – незаконною.
Встановлюючи обставини щодо зобов`язання Дніпропетровської міської ради вчинити певні (розглянути питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 та передачі даної земельної ділянки в оренду Колективному підприємство фірма "Діоніс"), суд дійшов висновку, що недотримання відповідачем-1 положень земельного законодавства, а також власного Регламенту ДМР, яким врегульований порядок розгляду міською радою питань, віднесених до її компетенції, свідчить про те, що відповідач-1 не розглянув належним чином питання про затвердження спірної технічної документації із землеустрою.
Вирішуючи питання відшкодування витрат позивача, понесених у зв`язку з наданням йому професійної правничої допомоги в сумі 30      000,00 грн., про які було заявлено при зверненні з даним позовом, місцевим господарським судом було здійснено детальний та ретельний аналіз кожної складової наданих адвокатом послуг, що наведений в акті наданих послуг, а також встановлено, що обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (участю у судових засіданнях), вартість кожної складової послуг адвоката є адекватною, доказів на їх завищення суду не надано. Наведене покладено в основу додаткового рішення від 09.06.2021.

2.          Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, Дніпровська міська рада (відповідач-1) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення      Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі № 904/1408/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на таке.
09.08.2011 між позивачем та відповідачем-1 укладено Додатковий договір до Договору оренди земельної ділянки, яким доповнено і викладено деякі пункти Договору у новій редакції, зокрема, предмет Договору доповнено таким пунктом як цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
17.07.2013, звертаючись з клопотанням про поновлення договору оренди землі з додатками, позивач вказав цільове призначення земельної ділянки 1.10.5 (інша промисловість), тобто відмінне від того, що було визначено Договором оренди землі (в редакції додаткової угоди). Листом-повідомленням про заперечення в поновленні вказаного Договору оренди землі від 10.10.2013 відповідач-1 посилався на те, що термін дії договору закінчився 08.10.2013 та згідно з рішеннями Дніпропетровської міської ради від 02.06.2004 №54/17 і від 25.07.2007 №144/17 дія зазначеного Договору та право на землю припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 2.2 Договору). Окрім того, позивача було повідомлено, що з 01.01.2013 набули чинності численні зміни до Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій» та «Про регулювання містобудівної діяльності», якими визначено нові вимоги до складу, змісту, правил оформлення та погодження документації і землеустрою.
За результатами оскарження зазначених вище рішень Дніпропетровської міської ради, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2275/14, що набрало законної сили 10.09.2014, зобов`язано розглянути на найближчій сесії питання щодо надання дозволу Колективному підприємству фірмі "Діоніс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0764 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дарвіна, 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029).
На виконання вказаного судового акту, рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.11.2014 за №45/58 вирішено надати дозвіл КПФ «Діоніс» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
За результатами здійсненого представниками відповідачів обстеження земельної ділянки було складено Акт обстеження земельної ділянки №6/62-1020 від 16.10.2020, згідно якого при візуальному обстеженні земельної ділянки вул. Яна Ходоровського, 20, встановлено, що частина будівель, які розташовані на земельній ділянці, використовується для здійснення технічного обслуговування автомобілів, що не відповідає передбаченому технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ фірмою «Геора», коду виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості). 
Позивач 25.11.2020 звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про передачу земельної ділянки з кадастровим номером: 1210100000:02:354:0029 в оренду, у задоволенні якого йому було відмовлено листом Департаменту від 15.01.2021 №6/9-4, з посиланням на результати огляду земельної ділянки, відображені в Акті від 16.10.2020.
Скаржник наголошує на тому, що визначений в технічній документації із землеустрою позивача щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) код цільового призначення землі не відповідає у повній мірі цільовому використанню будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці.
Згідно з наданого до справи технічного паспорту, який виготовлений КП ДМБТІ станом 14.06.2001, інформація про убиральню літ.К наявна лише на плані земельної ділянки, а у Додатку до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, який входить до складу технічного паспорту «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» відсутня інформація щодо наявності убиральні літ. «К» та навісу літ. «З». 
Відтак, на думку скаржника, встановити згідно наданого технічного паспорту тимчасова чи капітальна убиральня літ. «К» не є можливим, а також не має можливості встановити чи потребує вона введення в експлуатацію (відсутня інформацію про рік будівництва, фундамент, стіни тощо).
Власник нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, користується земельною ділянкою під вказаним нерухомим майном на законних підставах, починаючи з 1999 (на підставі Договору на право тимчасового користування землею від 26.02.1999), будь-яке побудоване нерухоме майно за вказаною адресою, починаючи з дати дії Договору оренди, на думку скаржника, не може вважатись самочинним.
Господарським судом під час розгляду справи не було надано оцінки тому факту, що документів, відповідно до яких можливо було б встановити тимчасовість чи капітальність вбиральні літ.К, не надано до судового розгляду, а, отже, посилання на неможливість проведення державної реєстрації права власності на вказану будівлю, як на тимчасову, є протиправним.
Є завчасним посилання суду першої інстанції на положення ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки право власності на будівлі, розміщені у м. Дніпрі, вул. Яна Ходоровського, 20, зареєстровано у Дніпропетровському БТІ 27.08.2002, згідно діючого на той час Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 і не було перереєстровано згідно вимог вказаного Закону.
Посилання позивача та те, що вбиральня літ.К та навіс літ.З є не самочинними та не підлягають державній реєстрації, у жодній мірі не надають виконавчому комітету міської ради можливість дійти висновку про законність розміщення вказаних споруд на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності та встановити, чи наявні у позивача дозвільні документи розміщення вказаних будівель та споруд.
Скаржнику не зрозуміло, яким чином змінилось цільове призначення земельної ділянки, яке у Додатковому договорі до Договору оренди земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстровим №1538, в якому зазначалось цільове призначення земельної ділянки, як землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а не лише для промислових цілей, як про це зазначає позивач.
Відповідно до роз`яснень Держземагентства від 30.11.2011 №18525/21/7-11, Класифікація видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), яка затверджена наказом Держкомзему України від 23.07.2010 №548 та зареєстрована в Мінюсті 01.11.2010 за №1011/18306, зіставлена з КВЕД ДК 009:2005 (наказ Держспоживстандарту України від 26.12.2005          №375), дає змогу використовувати її для цілей визначення основного виду цільового призначення земельної ділянки. Тому визначення видів цільового призначення земельних ділянок здійснюється відповідно до видів економічної діяльності, що не було враховано місцевим господарським судом.
В обґрунтування обставин вчасного ненаправлення оскаржуваної відповіді (лист від 15.01.2021 №6/9-4) Департамент посилається на скрутне фінансове становище.
Скаржник також зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30      000,00 грн. є значно завищеною. До матеріалів справи на момент звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, всупереч вимогам ч.ч.1, 2 ст. 124 ГПК України та ч. 3 ст. 126 ГПК України, відповідачем не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судового збору. Не виконано вимогу процесуального законодавства, за якою передбачено подачу детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На думка скаржника, має місце неспівмірність реального обсягу наданої допомоги з часом, витраченим на надання послуг та критерію реальності таких витрат. Не надано доказів на підтвердження доцільності та неминучості витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем не виконано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, доказів сплати адвокату вказаної винагороди за надання правової допомоги до закінчення судових дебатів у справі надано не було, не заявлено відповідну заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду такі докази будуть надані до суду.
Підсумовуючи все викладене, скаржник вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідач-1 заперечує проти доводів позивача, з підстав, викладених у відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради    на рішення Господарського суду Дніпропетровської      області від 25.05.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 у справі № 904/1408/21; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.09.2021 о 15:45 год.
У судовому засіданні  представники сторін  надали пояснення у справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
22.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення та додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення слід залишити без змін з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.
31.01.2004 між Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, та позивачем - Колективним підприємством фірмою "Діоніс", як орендарем, укладено Договір оренди земельної ділянки (т.1 а.с.17-21), відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,0764 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, вул. Дарвіна, 20, і зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 1210100000:02:354:0029 згідно з планом земельної ділянки, що додано до Договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до п. 2.1 Договору земельна ділянка передається до 08.10.2013. Після закінчення терміну договору оренди дія договору припиняється (п. 2.2 Договору).
Пункт 1.3. Договору визначав використання земельної ділянки, що передається за цим Договором, як фактичне розміщення виробничих будівель.
09.08.2011 сторонами підписано Додаткову угоду, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є та за реєстровим №1588 (т.1 а.с.24-25), якою було внесено зміни до вказано Договору, зокрема, доповнено І розділ «Предмет Договору» п. 1.4., що визначав цільове призначення наданої в оренду земельної ділянки, як землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Вказана додаткова угода укладена між сторонами на виконання рішень міської ради №31/28 від 13.02.2008 та від 02.02.2011 №216/8 (т.1 а.с.28).
У зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди, орендодавцем у листі - повідомленні від 10.10.2013 за №7/9-1333 висловлено заперечення Департаменту в поновленні договору оренди землі на новий строк (т.1 а.с.29).
У подальшому 17.07.2013 позивач звернувся до відповідача-1 із клопотанням (т.1 а.с.30), в якому просив, у зв`язку з поновленням Договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0764 га (за кадастровим номером 1210100000:02:354:0029), що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, вул. Дарвіна, 20, надати розпорядження відповідним службам міста виконати необхідні роботи для отримання дозволу міської ради на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) вказаної меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для фактичного розміщення виробничих будівель.
20.09.2013 за результатами проведеного обстеження земельної ділянки площею 0,0746 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, вул. Дарвіна, 20 (кадастровий номер 1210100000:354:0029), складено Акт обстеження земельної ділянки №8/22-0813, у якому комісія встановила, що у наданих замовником матеріалах відсутні документи, що підтверджують право власності на убиральню та навіс, які позначені в технічному паспорті КП ДМБТІ, як літ. «К» та літ. «З» відповідно.
Заперечуючи дані обставини, позивач звернувся до КП «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» із запереченнями на проект акту (т.1 а.с.31), в яких просив виключити з Акту обстеження вказаної земельної ділянки відомості щодо відсутності у відповідача правовстановлюючих документів на приміщення убиральня літ. «К» та навіс літ. «З», згідно плану земельної ділянки, що міститься в технічному паспорті, оскільки:
-          згідно з п.1.6 Тимчасового положення про прядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно від 07.02.2002 №7/5, що діяло на час складання Технічного паспорту на об`єкт та видачі позивачу реєстраційного посвідчення, не підлягало державній реєстрації право власності на тимчасові споруди;
-          згідно з п. 3.1. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.05.2001 №127, яка діяла на час видачі реєстраційного посвідчення КП фірма «Діоніс», не належать до самочинного будівництва зведення на земельній ділянці, зокрема, навісів та вбиралень.
За результатами розгляду вказаних заперечень позивача проти проект Акту обстеження від 20.09.2013, КП «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» надано відповідь (т.1 а.с.32), відповідно до якої, позивачем не було надано документів щодо погодження органом місцевого самоврядування можливості розміщення спірних об`єктів в межах земельної ділянки, що є власністю територіальної громади міста.
Надалі, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив зобов`язати Дніпропетровську міську раду розглянути на сесії питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 у справі №904/2275/14 (т.1 а.с.33-35), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.09.2014 (т.1 а.с.36-39), зобов`язано Дніпропетровську міську раду розглянути на найближчій сесії Дніпропетровської міської ради питання щодо надання дозволу Колективному підприємству фірма "Діоніс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0764 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дарвіна, 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029).
Так, рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.11.2014 №45/58 «Про надання КПФ «Діоніс» дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул. Дарвіна, 20», вирішено надати позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки. Також, зобов`язано КПФ «Діоніс» замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та після її погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цю документацію до міської ради після прийняття відповідного рішення (т.1 а.с.40).
Рішенням Дніпровської міської ради від 19.06.2019 №57/46 «Про перейменування дублюючих вулиць міста з метою вшанування пам`яті українських Праведників народів світу», вирішено перейменувати одну з дублюючих вулиць Дарвіна, яка розташована у Шевченківському та Центральному районах, на вулицю Яна Ходоровського Шевченківського району, м. Дніпро.
На виконання вказаного рішення міської ради, позивач звернувся до ТОВ фірма «ГЕОРА» з метою розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Вказаною проектною організацією підготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Колективного підприємства фірми «Діоніс» (земельна ділянка по фактичному розміщенню виробничих будівель) за адресою: вул. Яна Ходоровського, 20 Шевченківський район, м. Дніпро, рік складання - 2020. (т.1 а.с.50-107).
21.01.2021 позивач звернувся до відповідача-1 з адвокатським запитом (т.1 а.с.108-109), в якому наголошував на такому:
- 25.11.2020 на адресу міської ради позивачем надіслано клопотання про передачу земельної ділянки в оренду вих. №1 від 25.11.2020 (отримано 26.11.2020, що підтверджується поштовим чеком №4900086188070 від 25.11.2020, описом вкладення до цінного листа та повідомленням про вручення поштового відправлення). Станом на 18.01.2021 жодної відповіді від Дніпровської міської ради про результати розгляду вказаного клопотання позивачу не надходило;
- у зв`язку з викладеними обставинами, позивач у запиті просив повідомити інформацію: чи винесено на пленарне засідання чергової сесії Дніпровської міської ради на розгляд клопотання про передачу земельної ділянки в оренду площею 0,0764 га за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського (попередня назва вулиці Дарвіна), 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029) КПФ «Діоніс» та чи прийнято відповідне рішення Дніпровської міською радою, і надати засвідчену копію відповідного рішення Дніпровської міської ради за результатами розгляду вказаного клопотання. Також, у разі, якщо вказане клопотання КПФ «Діоніс» не було винесено на розгляд на пленарне засідання чергової сесії Дніпровської міської ради, позивач просив повідомити про причини невинесення на розгляд вказаного клопотання.
У листі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 26.01.2021 №8/9-79 останній повідомив про те, що із зазначеного питання Департаментом надавалась вже відповідь листом від 15.01.2021 №6/9-4, який було додано з реєстром відправлень, в якості додатку до листа №8/9-79 (т.1 а.с.110).
У той же час, у листі від 15.01.2021 №6/9-4 Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (т.1 а.с.111-112) вказував на те, що згідно з Актом обстеження земельної ділянки від 16.10.2020 №6/62-1020, що є додатком до технічної документації (т.1 а.с.107), при візуальному обстеженні земельної ділянки по вул. Яна Ходоровського, 20 встановлено, що:
- частина будівель, які розташовані на земельній ділянці, використовується для здійснення технічного обслуговування автомобілів, що не відповідає передбаченому технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ фірма «ГЕОРА», код цільового призначення земель (КВЦПЗ) 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості);
- у наданих матеріалах відсутні документи, що підтверджують право власності та/або дозвіл на влаштування на споруду убиральні та навіс, які позначені в технічному паспорті КП ДМБТІ (виготовлено станом на 14.06.2001, інвентаризаційна справа №4195, реєстровий номер 65 ЮН-3004-23) як літ. «К» та літ. «З», відповідно, що знаходяться на запитуваній земельній ділянці;
- згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548. У наданому позивачем Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.09.2020 року №НВ-1214408992020 (т.1 а.с.46) вказано цільове призначення - підприємств іншої промисловості, що відповідає коду УКЦВЗ - 1.10.5. 
Отже, вищевказане стало підставою для відмови у підготуванні Департаментом проекту рішення міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), по вул. Яна Ходоровського, 20, та передачі її в оренду КПФ «Діоніс», що стало підставою виникнення спору між сторонами.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №922/643/19.
Верховний Суд у своїх постановах від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18 зазначив, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №902/201/19, від 15.10.2019 у справі №908/1090/18.
Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 у справі №916/1041/17 вказав, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 у справі №904/2275/14, залишеним без змін за результатами апеляційного перегляду, встановлено такі обставини, що мають преюдиційне значення для розгляду даної справи:
-          факт наявності між позивачем та відповідачем-1 договірних правовідносин з підстав передачі в оренду НПФ «Діоніс» земельної ділянки площею 0,0746 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, вул. Дарвіна, 20 (кадастровий номер 1210100000:354:0029) від 31.01.2004;
-          відповідно до Технічного паспорту на будівлі та споруди по вул. Дарвіна №20, складеного КП „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 14.06.2001, тобто до укладання Договору оренди земельної ділянки, під літ. «К» значиться убиральня, під літ. «З» - навіс. Дані про самовільне будівництво будь-яких споруд відсутні.
-          відповідно до Плану земельної ділянки за матеріалами земельно-кадастрової інвентаризації, який додано до Договору оренди земельної ділянки, на ньому позначено убиральню, як КН, та навіс, як МН;
-          навіс літ. «З» є тимчасовою спорудою, право власності на яке не підлягає державній реєстрації, а вбиральня - літ. «К» є допоміжним приміщенням, яке не є об`єктом самочинного будівництва.
Так, місцевим господарським судом був досліджений висновок комісії, викладений в Акті обстеження земельної ділянки від 20.09.2013 та складені на нього заперечення КПФ «Діоніс» від 18.10.2013.
Таким чином, апеляційний господарський суд вказані фактичні обставини визнає такими, що не потребують повторного доказування при розгляді даної справи між тими ж сторонами.
Надаючи оцінку обставинам, що зумовили Департамент відмовити позивачу у підготуванні проект рішення Дніпропетровської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Яна Ходоровського, 20 в м. Дніпро та передачі її в оренду Колективному підприємству фірмі «Діоніс», викладених у листі від 15.01.2021 №6/9-4 "Про розгляд клопотань", апеляційний господарський суд керується таким.
Як вбачається з Інвентаризаційної справи №4195 (т.1 а.с.66 на звороті) на будинок №20 по вул. Дарвіна, Бабушкінського району м. Дніпропетровська, складеного Комунальним підприємством „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 14.06.2001, тобто до укладання Договору оренди земельної ділянки від 31.01.2004, під літ. «К» значиться убиральня, під літ. «З» - навіс.
Опис об`єкта нерухомості, що розміщений по вул. Дарвіна, 20 та зареєстрований за позивачем, згідно Реєстраційного свідоцтва від 20.08.2002 (т.1 а.с.64), відсутні посилання на спірні складові об`єкта (убиральня та навіс).
Проте, враховуючи, що позивачу було поновлено строк дії Договору оренди за клопотанням від 16.07.2013, а доказів того, що об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, зазнав змін, матеріали справи не містять, колегія суддів доходить висновку, що об`єкт нерухомості відповідає опису, викладеному у Договорі оренди земельної ділянки від 14.06.2001.
Згідно з п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002, у редакції, чинній на час виготовлення технічної документації на об`єкт та під час видачі реєстраційного посвідчення, не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди.
Відповідно до ч. 7 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача-1 з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.
Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, у редакції, чинній станом на дату видачі реєстраційного посвідчення ДМБТІ та на час звернення із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, будівлі тимчасового характеру (навіси, палатки, кіоски, накриття, літні душі, теплиці, покриті поліетиленовою плівкою, тощо) обміряються та включаються до матеріалів інвентаризації.
Це будівлі - збірно-розбірні, без фундаменту, з недовговічного матеріалу, сезонного використання (без утеплення основних огороджувальних конструкцій); не належать до самочинного будівництва; зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що право власності на навіс літ. «З» не підлягає державній реєстрації, а вбиральня - літ. «К» є допоміжним приміщенням, яке не є об`єктом самочинного будівництва.
Викладене є правомірним обґрунтуванням відсутності в доданих клопотанням про затвердження технічної документації із землеустрою дозвільних документів на влаштування убиральні та навісу та/або інших документів, підтверджуючих право власності на згадані об`єкти. Відповідно, слугує спростуванням помилкової позиції відповідача-2 щодо обов`язкової наявності названих документів у матеріалах технічної документації із землеустрою.
Статтею 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
У листі – відмові від 15.01.2021 №6/9-4 відповідач-2 посилається на висновки, викладені в Акті обстеження земельної ділянки від 16.10.2020 №6/62-1020, відповідно до яких комісією при візуальному огляді встановлено використання частини будівель, розташованих на земельній ділянці, для здійснення технічного обслуговування автомобілів, тобто у невідповідності до технічної документації із землеустрою від 2020, зокрема, код цільового призначення – 1.10.5 (підприємства іншої промисловості), а за фактом КВЦПЗ – 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємством переробної, машинобудівної та іншої промисловості).
Дослідивши матеріали Технічної документації від 2020 року, апеляційним господарським судом встановлено, що в них міститься Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029) від 17.09.2020 №НВ-1214408992020, де серед іншого вказано цільове призначення - підприємств іншої промисловості, що відповідає коду цільового призначення - 1.10.5.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при, зокрема, справлянні плати за землю.
З огляду на встановлений факт розміщення на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:02:354:0029 за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20 виробничих будівель, то не є підтвердженими посилання відповідача-2 на використання позивачем землі не за цільовим призначенням.
Крім того, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем-2: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини перша, друга статті 20 Земельного кодексу України).
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/1836, затверджена нова Класифікація видів цільового призначення земель, відповідно до якої землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення віднесено за кодом КВЦПЗ: секція «J» підрозділ 11.02 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств машинобудівної та іншої промисловості».
Проте, в даній справі земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського (попередня назва вулиці Дарвіна), 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029), згідно Договору оренди землі від 31.01.2004 земельна ділянка була передана позивачу для фактичного розміщення виробничих будівель (п. 1.3. Договору), на час дії Українського класифікатора цивільного використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205, який містить код 1.10.5 - підприємств іншої промисловості.  Дане цільове призначення й відображено у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За таких обставин, жодної зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулось.
Крім того, 09.08.2011 сторонами внесено зміни у Договір оренди, зокрема, шляхом доповнення розділу І Договору п. 1.4. Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, в той же час п. 1.3 Договору залишився незмінним (використання землі під фактичне розміщення виробничих будівель). З Витягу від 17.09.2020 №НВ-1214408992020 вбачається, що цільовим призначенням згаданої земельної ділянки є підприємств іншої промисловості, а категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до частин 2, 3 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.
У пункті 6.13. постанови Великої Плати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 встановлено, що відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Види використання земельної ділянки в межах даної категорії земель визначаються її власником, в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Колегія суддів, проаналізувавши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, не вбачає зміни цільове та функціонального використання земельної ділянки, що обумовлені технічною документацією та договором.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо використання позивачем земельної ділянки відповідно до її цільового призначення є правомірним. Таким чином, рішення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про відмову у підготовці проекту рішення міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Яна Ходоровського, 20 в м. Дніпро та передачі її в оренду Колективному підприємству фірмі "Діоніс", викладене у листі від 15.01.2021 №6/9-4 "Про розгляд клопотань", є передчасним, та що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.
З урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та на виконання принципу пропорційності, тобто дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії відповідача-1, на думку суду, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язанням міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні питання встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20, кадастровий номер 1210100000:02:354:0029.
Дослідивши питання правомірності покладання на відповідачів відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний господарський суд встановив таке.
06.04.2021, при зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про уточнення позовних вимог, позивачем заявлено попередній орієнтований розрахунок судових витрат таких як: 2 270,00 грн. – судового збору та 30      000,00 грн. – витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.191).
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правничої допомоги від 17.02.2021, укладений між адвокатом Ковальчуком Д.Ю., в якості адвоката, та Колективним підприємством фірма "ДІОНІС", в якості клієнта (т.1 а.с. 122-124), свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №2709 від 29.10.2012 (т.1 а.с. 125), довіреність від 17.02.2021 (т.1 а.с. 126), ордер серія АЕ №1056835 від 17.02.2021 (т.1 а.с. 127), акт приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 17.02.2021 на суму 30 000,00 грн. (т.2 а.с.5).
Зі змісту Договору про надання правничої допомоги вбачається, що:
-          адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу з питань визнання протиправним листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 15.01.2021 року № 6/9-4 «Про розгляд клопотання» та зобов`язання розглянути на найближчому пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029), а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором (п.1.1 Договору);
-          вартість правничої допомоги адвоката, що визначена п. 1.1. даного Договору, становить 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок), виходячи із вартості 1 год. правничої допомоги – 2 000,00 грн. (п. 5.1. Договору);
-          оплата наданої правничої допомоги адвокату здійснюється клієнтом протягом 20 банківських днів з дати підписання Акту наданої правничої допомоги за цим Договором. Акт наданої правничої допомоги Адвокат складає та надає Клієнту за результатами надання правничої допомоги, визначеної п. 1.1. даного Договору, а саме: прийняття судового рішення Господарським судом Дніпропетровської області щодо розгляду позовної заяви клієнта про визнання протиправним листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 15.01.2021 року № 6/9-4 «Про розгляд клопотання» та зобов`язання розглянути на найближчому пленарному засіданні (сесії) Дніпровської міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0764 га за адресою: м. Дніпро, вул. Яна Ходоровського, 20 (кадастровий номер 1210100000:02:354:0029), (п. 5.2. Договору).
Враховуючи, що 25.05.2021 Господарським судом Дніпропетровської області прийнято рішення за результатами розгляду даної справи, на виконання положень п. 5.2. Договору, 26.05.2021 сторонами підписано Акт приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 17.02.2021, відповідно до якого сукупна вартість наданих адвокатом послуг за Договором складає 30 000,00 грн., та які складаються з такого:
-          підготування та подання позовної заяви 22.02.2021 до місцевого господарського суду - 14      000,00 грн. (7 год. робити адвоката);
-          ознайомлення з матеріалами справи 31.03.2021, 06.04.2021 – 4   000,00 грн. (по 2 000,00 грн. за кожне);
-          підготування та подання відповіді на відзив 06.04.2021 – 4  000,00 грн. (2 год. роботи адвоката);
-          підготування та подання відповіді на відзив 12.04.2021 – 4 000,00 грн. (2 год. роботи адвоката);
-          участь у судових засіданнях 05.05.2021, 25.05.2021 – 4 000,00 грн. (2 год. роботи адвоката).
Наведений Акт доданий позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої до суду 28.05.2021 (т.2 а.с. 1-4).
Колегія суддів, проаналізувавши фактично надані адвокатом позивача послуги у цій справі, тобто вчинених дій в межах повноважень, обумовлених положеннями ст. 42, 45, 46, 61 ГПК України, встановила, що не всі надані адвокатом послуги під час розгляду справи в суді першої інстанції були включені до Акту від 28.05.2021, зокрема, підготування та подання до суду уточнених позовних вимог від 06.04.2021 і клопотання про відкладення розгляду справи від 12.04.2021.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, …розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом позивачу у даній справі, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. 
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналізуючи надані заявником докази, ступінь складності справи, підтверджену документально вартість робіт та детальний опис виконаних робіт, апеляційним господарський судом вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. є такою, що підтверджена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим заява про відшкодування таких витрат була правомірно задоволена місцевим господарським судом.
Щодо наданих відповідачами заперечень проти заявлених до стягнення втрат правничої допомоги, викладених у відзивах на позовну заяву та у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення, то:
-          посилання на відсутність в матеріалах справи попереднього орієнтованого розрахунку суми судових витрат спростовується змістом позовної заяви та уточненої позовної заяви, в яких наведена відповідна інформація;
-          дотримання позивачем вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України в частині дотримання строку звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення підтверджується відміткою відділу канцелярії місцевого господарського суду про надходження вказаної заяви – 28.05.2021;
-          детальний опис робіт вміщено в Акті приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 17.02.2021, що доданий до заяви про ухвалення додаткового рішення;
-          доводи щодо не співмірності обсягу наданої допомоги з часом, витраченим на надання послуг, невідповідності понесених витрат критерію реальності витрат, а також щодо відсутності доказів доцільності та неминучості витрат на професійну правничу допомогу, були розглянуті місцевим господарським судом, та отримали правомірну оцінку щодо безпідставності наведених тверджень. Крім того, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про реальність витрат КПФ «Діоніс» на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи в суді першої інстанції, а також обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат у сумі 30 000,00 грн.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.
Скаржником не заперечується факт розміщення на спірній земельній ділянці будівель та споруд промисловості (що використовується скаржником для виробництва послуг щодо ремонту автомобілів та виробництва меблів), про  що вказано позивачем як код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ 11.02, що було вказано у технічній документації позивачем, яка досліджена колегією суддів у судовому засіданні.
Заперечення скаржника щодо наявності навісу і вбиральні на земельній ділянці не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки ці об`єкти вже були на ній розміщені у часі тривалості раніше укладених договорів оренди, про що відповідачеві було відомо.
Не підтвердились також доводи щодо завищення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки справа за своїми і фактичними обставинами, і обсягом є складною, спори з відповідачем тривають з 2014 року, справа потребує аналізу значного доказового матеріалу, а тому сума, яка стягнута судом, є обгрунтованою.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.
Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Право скаржника порушено не було.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної      скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення      Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 та на додаткове рішення      Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 у справі                 № 904/1408/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської      області від 25.05.2021 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 у справі № 904/1408/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2021

Головуючий суддя                                                                       Л.М. Білецька  

Суддя                                                                                                   Ю.Б. Парусніков 

Суддя                                                                                     А.Є. Чередко