Справа № 450/3490/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.  
Провадження № 22-ц/811/3193/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просила накласти арешт на земельну ділянку кадастровий № 4623686600:02:001:1704, площею 0,0725 га, земельну ділянку кадастровий № 4623686600:02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, а також на об`єкт незавершеного будівництва – двоповерховий будинок площею 150 кв.м, розташований на земельній ділянці кадастровий № 4623686600:02:001:1705 в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області. Зауважила, що нею готується позовна заява до ОСОБА_3 про поділ майна. Загальна вартість спірного майна становить понад 600000 грн. Вказує, що є підстави вважати, що зазначене майно може бути відчужене без її згоди. З огляду на вказане, просила заяву задовольнити.        
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2020 року в задоволенні заяви позивача  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що земельні ділянки та будинок, котрі є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову може з високим ступенем імовірності призвести до таких наслідків, що відповідач матиме можливість відчужити спільне майно та унеможливить виконання рішення суду у майбутньому. 
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати.
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не повністю відповідає.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. 
При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №  543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).
Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на 1/4 частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/4 частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір (пункти 36 та 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".
Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просила накласти арешт на земельну ділянку кадастровий № 4623686600:02:001:1704, площею 0,0725 га, земельну ділянку кадастровий № 4623686600:02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, а також на об`єкт незавершеного будівництва – двоповерховий будинок площею 150 кв.м, розташований на земельній ділянці кадастровий № 4623686600:02:001:1705 в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області. Зауважила, що нею готується позовна заява до ОСОБА_3 про поділ майна. Загальна вартість спірного майна становить понад 600000 грн. Вказує, що є підстави вважати, що зазначене майно може бути відчужене без її згоди.
Враховуючи те, що існує достатньо обґрунтована імовірність того, що належні ОСОБА_3 на праві власності земельні ділянки, які можуть бути відчужені (подаровані, продані) третім особам, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду майбутнього позову, тому існує об`єктивна необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на земельні ділянки, з метою запобігання переходу прав на майно (його частину) до інших осіб та забезпечення звернення стягнення на це майно при виконанні рішення суду про стягнення боргу.
За таких обставин вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які є співмірними із заявленими позовними вимогами, не порушують прав, як сторін, так і третіх осіб, зокрема, враховуючи їх тимчасовий характер. 
Також накладення арешту на майно в іншій справі не може бути підставою для відмови в забезпеченні позову у даній справі.
Щодо накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва – двоповерховий будинок площею 150 кв.м, розташований на земельній ділянці кадастровий № 4623686600:02:001:1705 в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що заявником не подано жодних доказів на підтвердження того, що вказане майно належить ОСОБА_3 , підлягає передачі йому чи знаходиться у його володінні, що виключає можливість суду пересвідчитись у правомірності такої вимоги, тому в цій частині необхідно відмовити.
Враховуючи наведене, вид забезпечення позову, який просив застосувати позивач - накладення арешту на земельні ділянки, відповідає заявленим позовним вимогам та положенням ЦПК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права під час розгляду даної справи.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2020 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2020 року в частині відмови в накладенні арешту на земельну ділянку кадастровий №4623686600:02:001:1704, площею 0,0725га, земельну ділянку кадастровий №4623686600:02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області – скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині задовольнити.
       Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий №4623686600:02:001:1704, площею 0,0725 га, що зареєстрована на ОСОБА_3 на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку HB-4603873072016, виданий 15.08.2016, що знаходиться за адресою: с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області.
       Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий №4623686600:02:001:1705, площею 0,0725 га, що зареєстрована на ОСОБА_3 на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку HB-4603873072016, виданий 15.08.2016, що знаходиться за адресою: с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області.
       В іншій частині ухвалу залишити без змін.
       Стягувач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).
       Боржник: ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:08.07.2021

Головуючий         

Судді