Ухвала
19 липня 2021 року
м. Київ
справа № 264/1488/20
провадження № 51-3512ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Донецького апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо останнього, 
встановив:
Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  звернувся до суду 
з касаційною скаргою на вищевказане судове рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що 
є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Захисник вважає оскаржене судове рішення незаконним, зокрема у зв`язку з порушенням, на його думку, судом апеляційної інстанції матеріального права в частині можливості звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України (далі – КК), що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
При цьому, свої твердження не обґрунтовує переконливими доводами про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також не вказує які конкретно норми кримінального закону було порушено судом апеляційної інстанції, при призначенні мінімально можливого покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією 
ч. 1 ст.121 КК. Натомість зазначає про наявність підстав до звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, проте не наводить обґрунтування таким твердженням.
Стаття 414 КПК передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність 
в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом  видом та розміром покарання та тим видом 
і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на підстави і умови застосування ст. 75 КК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Стверджуючи про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення 
і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції захисник, крім іншого, посилається на докази, які, як він зазначає у касаційній скарзі, не були предметом дослідження і оцінки судів першої та апеляційної інстанції. Зазначене, 
з урахуванням положень ст. 433 КПК, унеможливлює надання будь-якої оцінки цим доказам касаційним судом. Водночас захисник не обґрунтовує з посиланням на матеріали кримінального провадження і норми процесуального закону підстав до прийняття та оцінки нових доказів в контексті приписів статей 290, 314, 315, 349, 404 КПК з урахування засади диспозитивності кримінального провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Донецького апеляційного суду від 03 червня 2021 року залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                           ОСОБА_3