КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/5594/20
Апеляційне провадження №33/824/4130/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
15 вересня 2021 року                                                  місто Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С.,  із участю секретаря Ткаченко Ю.М.,  розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову  Голосіївського районного суду   міста Києва від 14 травня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП України.
На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевим судом зазначено про те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 335566 від 24.01.2021 року, 24.01.2021 року о 19  годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. 
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які свідчать про закінчення строків накладення адміністративного стягнення за вказане адміністративне правопорушення, передбачених ст. 38 КУпАП України, місцевий суд вважав за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності останньої за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 01.09.2021 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження зазначеної постанови, постанову скасувати та визнати ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.
На підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП України просить провадження по справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що дії        ОСОБА_2 , зокрема її образливі слова на адресу ОСОБА_1 , в присутності їх малолітньої дитини є насильством психологічного характеру по відношенню до нього та підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, та такою, що не відповідає вимогам процесуального та матеріального права.  
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення  потерпілого, дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційні вимоги, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати, зокрема, повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган  ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 9  КУпАП адміністративним правопорушенням ( проступком ) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь ( дій або бездіяльності ) фізичного, психологічного чи економічного характеру ( застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо ), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. 
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння ( дії або бездіяльність ) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають ( не перебували ) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає ( проживала ) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 335566 від 24.01.2021 року, 24.01.2021 року о 19:00 год. за адресою:    АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка       ОСОБА_1 , а саме, ображала нецензурною лайкою, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП України.  
На обґрунтування вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи містять рапорт оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 24.01.2021 ( а.с. 2 ), копію письмового пояснення ОСОБА_1 від 04.01.2020, де останній повідомив, що ОСОБА_2 ображає його нецензурною лайкою ( а.с. 4 ).    
 Окрім того, відповідно до ст. 38 КУпАП за скоєне адміністративне правопорушення стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня його вчинення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. При цьому, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Отже, строки накладення адміністративного стягнення за вказане адміністративне правопорушення, яке вчинено і виявлено 24.01.2021 року, сплинули. 
Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, визначених ст. 38 КУпАП. 
Судом апеляційної інстанції, виходячи з матеріалів справи, також встановлено, що строк на апеляційне оскарження постанови суду, ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, оскільки участі в розгляді справи в суді першої інстанції він не приймав, про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції не повідомлявся,  копія постанови суду від 14 травня 2021 року на його адресу не надходила, копію цієї постанови суду апелянт отримав 18 серпня 2021 року в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва ( а.с. 20, 21, 22 ).
За наведених обставин, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 , та вважає за необхідне поновити цей строк в т.ч. і з метою дотримання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

                                             П О С Т А Н О В И В :
 
Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження на постанову  Голосіївського районного суду   міста Києва від 14 травня 2021 року
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову    Голосіївського районного суду   міста Києва від 14 травня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й   оскарженню не підлягає.

 

 
 
         Головуючий                                              А.С.  Сержанюк