Справа № 463/8345/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/2925/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Стрепка Н.Л. від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а : 

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року заяву представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено частково.
Накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 в межах 50212,52 доларів США (1 393 397,43 грн.), а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Вказує, що це вже друга аналогічна справа: за першою справою №463/7379/20 позивачу ОСОБА_3 суд рішенням від 11 серпня 2020 року відмовив у накладенні арешту на рухоме і нерухоме майно відповідача за аналогічних обставин, підстав та відсутності доказів як по спору, так і по мотивації утруднень чи неможливості виконання ухваленого рішення суду. Зазначає, що позивач вирішив скористатися з форс-мажорних обставин і шляхом шахрайства отримати швидкі гроші. Для цього він склав окремо договір, якого при укладені розписки не було, підігнав дату в договорі під дату розписки. В фальшивому договорі зазначив про захмарні відсотки по 5.000 дол. США за кожний місяць прострочки платежу, розклав відсотки на чотири місяці з тим, що вийшла кругла сума у 20.000 дол. США, підробив підпис у договорі і після цього подав до суду позов за основним боргом та разом з надуманими відсотками, а всього на суму 50.000 дол. США. Звертає увагу, що він буде звертатися із зустрічним позовом про визнання фальшивого договору недійсним. Щодо боргової розписки на суму в 30 000 дол. США вона є в силі і буде виконана по мірі реалізації товару, або при бажанні позивача він згідний віддати йому товар на суму в 30.000 дол. США, який перебуває на складі та був придбаним за взаємною згодою сторін при провадженні спільного бізнесу. 
В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні брав участь його представник.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника на підтримання апеляційної скарги, представника позивача – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги та відзиву на неї, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1,2 ст. 149, п.1 ч.1 ст. 150, ч.7 ст. 153, ч.3 ст. 154 ЦПК України, рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», від 17 липня 2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії», та рішення у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та задовольняючи частково заяву, виходив з того, предметом спору є стягнення з відповідача  ОСОБА_1  боргу та плати за користування грошовими коштами за договором позики від 5 квітня 2020 року в сумі 50 212,52 доларів США (1 393 397,43 грн.). Суд встановив, що представник позивача ОСОБА_3  – ОСОБА_4  просить накласти арешт на нерухоме майно  ОСОБА_1 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 ; накласти арешт на частку в статутному капіталі Приватного підприємства «Анед-Україна» в розмірі 50% статутного капіталу підприємства, що належить  ОСОБА_1 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №224568897 від 15 вересня 2020 року від 18 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1  володіє на праві приватної власності квартирою загальною площею 79,6 кв.м. (житлова площа 49,9 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд зазначив, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит від 18 вересня 2020 року за кодом 376063643668 вбачається, що ОСОБА_1  є одним з двох засновників та кінцевих бенефіціарних власників Приватного підприємства «Анед-Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 34943263), розмір його внеску до статутного фонду 500 грн., розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) підприємства 1000 грн.З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити частково та в забезпечення позову до вирішення судового спору накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в межах ціни позову - 50 212,52 доларів США (1 393 397,43 грн.), оскільки такий вид забезпечення позову буде розумним та співмірним вимогам позову. Також суд зазначив, що станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.
Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливитивиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.
Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.
Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 ЗаконуУкраїни "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), до таких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням йоговласників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобіганнякорупції".
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: 
-між сторонами дійсно виник спір та
-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; 
-з`ясувати обсяг позовних вимог,
-дані про особу відповідача, а також
-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, – вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду – немає.
Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, 08.09.2020 ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:
?стягнути з відповідача на користь позивача 50212,52 дол. США за договором позики від 05.04.2020 року. 
Крім цього, 18.09.2020 ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав заяву, у якій просив:
?накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 а саме: 
oквартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
?накласти арешт на частку в статутному капіталі Приватного підприємства «Анед-Україна» в розмірі 50% статутного капіталу підприємства, що належить ОСОБА_1 .
       В обґрунтування заяви зазначив, що 05.04.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 30 000 доларів США. Відповідачем не було здійснено жодної виплати відповідно до термінів визначених Договором, що на думку Заявника, свідчить про ухилення Відповідача від виконання Договору та дає підстави для звернення до суду задля захисту його порушених прав. Також станом на 18.09.2020 року Відповідачем не повернуто суми боргу. У зв`язку з можливістю відчуження майна ОСОБА_1 , вважає, що необхідно забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно Відповідача на весь період розгляду судового спору. 
Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, зокрема, позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на скаргу, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується стягнення грошових коштів за договором позики. Вказаного сторонами не заперечено. 
Захід, що вжитий судом стосується та співмірний позовним вимогам, а саме позов заявлений про стягнення коштів на загальну суму 50212,52 Дол. США грн., накладення ж арешту на квартиру в межах вказаної суми забезпечує виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення вказаної суми.
Також, арешт накладений на майно виключно відповідача, не стосується прав та інтересів інших осіб, оскільки квартира, на яку накладено арешт дійсно належить відповідачу ОСОБА_1 що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 23-25). 
Крім цього, невжиття такого заходу слід вважати ставить під загрозу можливість виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачем, якому належить квартира можуть вживатися заходи щодо унеможливлення виконання чи істотного утруднення виконання такого рішення шляхом відчуження квартири, зміни форми власності, видозміни об`єкту нерухомості, тощо. Зокрема, як вбачається навіть із доводів самого відповідача, з часу позики він коштів не повернув та повертатиме суму за можливості, хоч і на меншу суму ніж заявлена у позовній заяві. Тобто відповідач потенційно не намагатиметься виконувати рішення суду про задоволення позову у випадку ухвалення такого, що відповідно слід вважати загрозою, яка обґрунтовано вказує на необхідність вжиття заходів забезпечення.
Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

       Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

       Головуючий :                  Я.А. Левик

        Судді:                 Т.І. Приколота 

                                М.М. Шандра