КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 363/2176/20                                           Головуючий у суді першої інстанції - Баличева М.Б.
Номер провадження № 22-ц/824/10532/2021                                          Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                             Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство», подану представником Кілічавою Тетяною Михайлівною, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кабінет Міністрів України про визнання недійсним свідоцтва та витребування майна з чужого незаконного володіння, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 у якому просило суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки кадастровий номер 3221884000:32:002:6001 у власність ОСОБА_1 серія та номер: 10-489/15-18-сг від 30 січня 2018 року; витребувати з незаконного володіння на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада та земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада та здійснити розподіл судових витрат.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» отримало державний акт ІІ-КВ № 003308 на право постійного користування землею, який 24 вересня 1998 року було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 3. 
Позивач зазначав, що із відомостей, які містяться в Публічній кадастровій карті України він дізнався, що із земель ДП «Вищедубечанське лісове господарство»  відповідачем у справі - ГУ ДЗК України було надано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки без відома та погодження лісгоспу за наступними кадастровими номерами: 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада та 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада. 
Позивач вказував, що згідно листа ВО «Укрдержліспроект» № 321 від 29 травня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 повністю, а земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 частково (орієнтовно на 80%) накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), а саме: Лебедівське лісництво, квартал 647, виділ 5. 
Спірні земельні ділянки згідно інформації з Державного реєстру речових прав належать ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі - продажу земельних ділянок, серія та номер: 497 та 494 від 28 квітня 2020 року, виданих приватним нотаріусом КМНО Мельниченко І.О. у третьої особи ОСОБА_3 .  
Вказані земельні ділянки утворились шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер 3221884000:32:002:6001 та були придбані ОСОБА_3   у ОСОБА_1 за договором купівлі - продажу № 1752 від 20 листопада 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. 
Разом з тим, ОСОБА_1 набула у власність таку земельну ділянку на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» серія та номер: 10-489/15-18-сг від 30 січня 2018 року. 
Позивач вказував, що спірні земельні ділянки є земельними ділянками лісового фонду та відносяться до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у його постійному користуванні, а вказаний вище наказ видано з порушенням вимог законодавства України, внаслідок чого було здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер 3221884000:32:002:6001, дії щодо її поділу та укладання договорів купівлі - продажу новостворених ділянок та реєстрації права власності на новостворені земельні ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га та з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, які розташовані в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада. На підставі викладеного, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» було змушене звернутися до суду із вказаним позовом.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ДП «Вищедубечанське лісове господарство» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» - Калічава Т.М. подала апеляційну скаргу та просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на відповідь ГУ Держгеокадастру у Київській області №18-10-0.222-2663/2-21 від 10 березня 2021 року, відповідно до якої  Наказ №10-489/15-18-сг від 30 січня 2018 року, яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, даним органом не приймався. Тому реєстрація права власності на таку земельну ділянку, дії щодо її поділу та укладання договорів купівлі-продажу новостворених ділянок, реєстрація права власності на них, відбулись без відома та погодження лісгоспу,  всупереч діючому законодавству. Оскільки вилучення земельних лісових ділянок, а також зміна їх цільового призначення, відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та з обов`язковим погодженням органу з питань лісового господарства.
Таким чином, спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_1 у власність (на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» серія та номер: 10-489/15-18-сг від 30 січня 2018 року) незаконно, всупереч розпорядженню Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.
Спростовуючи висновок суду щодо ненадання картографічних матеріалів, що доказували б наявність накладення земельних ділянок та на підтвердження факту такого накладення на землі лісгоспу, апелянт посилається на лист ВО «Укрдержліспроекту» №321 від 29 травня 2021 року, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 повністю, а земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 частково (орієнтовно на 80%) накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району. 
Вказує, що лісовпорядкування на всій території України ведеться Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО «Укрдержліспроект» за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України, а тому інформація, надана таким суб`єктом, є належним доказом по справі й надання картографічних матеріалів не є обов`язковим для доведення факту права постійного лісокористування та накладення спірних земельних ділянок.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що 08 жовтня 2015 року рішенням Київської обласної ради «Про оголошення нововиявленої території та об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення на території Київської області» до ландшафтного заказнику місцевого значення в Україні «Зачарована Десна» було приєднано частину земель лісового фонду ДП «Вищедубечанського лісового господарства». Фактично територія заповідника становить смугу земель лісового фонду, що простягаються вздовж берега Десни в межах Броварського та Вишгородського району. Спірні земельні ділянки є природно-заповідними територіями та входять до заказника.
18 серпня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від представника  відповідача у справі ОСОБА_2 , адвоката Боднар Б.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу подану позивачем без задоволення.  Свої заперечення представник ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі дійшов до обґрунтованого висновку про не доведеність  позивачем  заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами. Місцевий суд дав належну оцінку доказам, наданим позивачем, та обґрунтовано визнав їх недостатніми для задоволення позову. 
Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, а тому суд з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України вирішив вказаний спір у їх відсутність.    
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи установив, що згідно державного акту серії ІІ-КВ № 003309 на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 3, Вище-Дубечанський держлісгосп є постійним землекористувачем земель у розмірі 1446, 5 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Державний акт видано на підставі рішення Лебедівської сільської ради від 25 січня 1998 року №8 ( а.с.130-132 т.1).
30 січня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області видано наказ №10-489/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» згідно до якого  надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:32:002:6001, площею 0,12 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада (а.с.192 т.1).
07 листопада 2018 року на підставі вказаного  наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки серія та номер: 10-489/15-18-сг від 30 січня 2018 року» ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:32:002:6001, площею 0,12 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада.
20 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, площею 0,12 га, розташованої в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. серія та номер 1752 та 20 листопада 2018 року ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (а.с.193,194 т.1).
В подальшому ОСОБА_3 було поділено належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, площею 0,12 га, розташовану в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада на дві новостворені земельні ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га та з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га (а.с.67-73, 191  т.1).
28 квітня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 28 квітня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., внесено в реєстр за № 494. 28 квітня 2020 року ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (а.с.195, т.1).
28 квітня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 28 квітня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., внесено в реєстр за № 497. 28 квітня 2020 року ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (а.с.196 т.1).
Згідно листа ВО «Укрдержліспроект» № 321 від 29 травня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, повністю, а земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, частково (орієнтовно на 80%) накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), а саме: Лебедівське лісництво, квартал 647, виділ 5 (а.с.9 т.1). 
З довідки Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області від 17 липня 2015 року № 654, яка надана ПП «Єдиний Центр» вбачається, що згідно даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та схеми розміщення, земельна ділянка площею 0,1200 га, яка відводиться у власність ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради, відноситься до земель запасу Лебедівської сільської ради, склад угідь в межах земельної ділянки - сіножаті (гр. 11). Віднесення земельних ділянок до тієї чи іншої категорії земель відповідно до ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
З листа Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 14 вересня 2020 року № 29-10-0.221-12033/2-20 вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру «Національної кадастрової системи» відсутні дані щодо накладення запитуваних земельних ділянок з кадастровими номерами 3221884000:32:002:6004 та 3221884000:32:002:6005 на землі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради.
Земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:32:002:6004 та 3221884000:32:002:6005 утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001.
Листом від 02 жовтня 2015 року № 273 Лебедівська сільська рада Вишгородського району Київської області повідомила головного архітектора Вишгородського району про те, що до Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області звернувся директор землевпорядної організації «Єдиний центр» Яковенко О.В. з проханням погодити межі земельної ділянки, яка передається у власність під індивідуальне садівництво площею 0,12 га ОСОБА_1 за межами населеного пункту села Лебедівка.
Лебедівська сільська рада відмовила в погоджені, оскільки земельна ділянка перебуває в користуванні громади, у зв`язку з чим просила врахувати вищеперераховані факти та інтереси громади при погодженні висновків (а.с.133, т.1).
Листом від 06 жовтня 2015 року № 277 Лебедівська сільська рада Вишгородського району Київської області звернулась до Головного управління Держземагенства у Київській області та просила взяти до уваги та вжити заходи щодо відведення земельної ділянки на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту села Лебедівка, на яку наказом Головного управління Держземагенства у Київській області надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га під індивідуальне садівництво (а.с.134, т.1).
Листом від 16 липня 2019 року № 259/02-10 Лебедівська сільська рада Вишгородського району Київської області звернулась до Вишгородського відділу місцевої прокуратури та повідомила про те, що сільській раді стало відомо про відведення у власність земельних ділянок площею по 0,06 га для індивідуального садівництва з кадастровими номерами 3221884000:32:002:6004 та 3221884000:32:002:6005. Також повідомлено, що вказані земельні ділянки знаходяться в межах населеного пункту біля обвідного каналу, в зоні забору води пожежними автомобілями Вишгородського відділення надзвичайних ситуацій та лісової охорони, а також у місці масового відпочинку населення у літній період (пляж), місці любительського рибальства у зимовий період. Згідно генерального плану земельні ділянки знаходяться в рекреаційній зоні. Сільська рада жодних рішень чи погоджень по вище зазначених земельних ділянках не приймала (а.с.135, т.1).
Листом від 20 липня 2020 року № 18-10-0.221-9735/2-20 Головне Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило Лебедівську сільську раду Вишгородського району Київської області про те, що наказ № 10-489/15-18сг від 30 січня 2018 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, Головним управлінням не приймався (а.с.137, т.1).
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що з викопіювання з індексної кадастрової карти Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:32:002:6004 та 3221884000:32:002:6005, стосовно яких заявлені позовні вимоги про їх витребування з підстав їх накладення на землі Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» не накладаються та взагалі не межують з земельною ділянкою вказаного лісового господарства. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не надано до суду картографічних матеріалів, які б доказували наявність накладення на землі лісового призначення земельних ділянок з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га та з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, які розташовані в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада та на праві власності належать ОСОБА_2 .
Однак, погодитися із даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.
У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог пункту є-1 ст.15-1 та ст. 122 ЗК України розпорядження землями державної власності (землі запасу) відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким на час  надання земельної ділянки ОСОБА_1  є Головне управління Держгеокадастру у Київській області.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).
Згідно із частиною першою статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови; землі лісогосподарського призначення.
У частині третій статті першої Лісового кодексу (далі - ЛК України) визначено, що усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі (частина четверта статті 1 ЛК України).
Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України
з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства (частина шоста статті 1 ЛК України).
Відповідно до статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно із статтею 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України до одержання
в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
У частині першій статті 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
За змістом частини другої статті 57 ЗК України порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Згідно із частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
У частині першій статті 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом ділянкою (пункти а, б).
Відповідно до частини першої статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що підставою для передання особі у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває
у користуванні землекористувача, є відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України її вилучення за згодою цього землекористувача на підставі рішення органів державної влади, тобто обов`язковою умовою є згода землекористувача на вилучення земельної ділянки та відповідне рішення органу держаної влади.
Як вбачається із матеріалів справи ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту серії ІІ-КВ № 003309 на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №3, є постійним землекористувачем земель у розмірі 1446, 5 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Державний акт видано на підставі рішення Лебедівської сільської ради від 25 січня 1998 року №8 (а.с.130-132 т.1).
Згідно листа ВО «Укрдержліспроект» № 321 від 29 травня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, повністю, а земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, частково (орієнтовно на 80%) накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), а саме: Лебедівське лісництво, квартал 647, виділ 5.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ДП «Вищедубечанське лісове господарство» суд першої інстанції  як підставу недоведеності позову   послався на викопіювання з індексної кадастрової карти Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, яке виготовлено інженером- землевпорядником Мельник О.В. тобто  особою, яка фактично зацікавлена у вирішенні вказаного спору, при цьому належної оцінки листу ВО «Укрдержліспроект» № 321 від 29 травня 2020 року надано не було.
Так, відповідно до  фрагменту з публічної кадастрової карти України  з нанесеними межами кварталу №647 Лебедівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» вбачається, що земельні ділянки кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, повністю, а земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, частково (орієнтовно на 80%) накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».
Даний факт також підтверджується і листом т.в.о. генерального директора  ВО «Укрдержліспроект» №321 від 29 травня 2020 року, якому судом першої інстанції взагалі не надано відповідної оцінки.  
Суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що суд першої інстанції, оцінюючи докази у справі допустився порушення норм ст. 76-79 ЦПК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.   
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України). 
Так, заперечуючи проти позову ДП «Вищедубечанське лісове господарство»  відповідачі у справі надали схему розташування земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство» (а.с.74 т.1) викопіювання з індексної кадастрової карти Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с.77 т.1),  однак зазначені докази виготовлені   інженером-землевпорядником ОСОБА_3 - відповідачем у вказаній справі, що не може вважати належним та допустимим доказом у справі з підстав зацікавленості вказаної особи у вирішенні спору. Суд на зазначені обставини не звернув увагу та не надав їм відповідної оцінки. Тому суд апеляційної інстанції з врахуванням викладеного, а також враховуючи, що відповідачами у справі належними та допустимими доказами  не спростовано подані позивачем докази, а саме Державний акт на право користування земельною ділянкою, фрагмент з публічної кадастрової карти України  з нанесеними межами кварталу №647 Лебедівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство», відомості, що містяться у листі тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ВО «Укрдержліспроект» № 321 від 29 травня 2020 року  щодо накладення  виділеної ОСОБА_1   земельної ділянки   на землі лісу  доходить висновку про обґрунтованість позову.
При цьому колегією суддів враховується правовий висновок, викладений у постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 361/3414/16.
Зокрема, апеляційним судом враховується, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згоди на вилучення у нього земельних ділянок із кадастровими номерами 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, та земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована в Київській області, Вишгородського району, Лебедівська сільська рада, які перебувають у його користуванні, не надавало.
Будь-яких доказів прийняття такого рішення щодо вилучення вказаних земельних ділянки у ДП «Вищедубечанське лісове господарство» Лебедівською  сільською радою теж не приймалося. Навпаки, матеріали справи містять докази того, що Лебедівська сільська рада в особи Лебедівського сільського голови Тишковця О.В. зверталася до уповноважених органів - Вишгородської РДА, ГУ Держземкадастру в Київській області щодо недопущення передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.12 га за рахунок земель рекреаційного значення та в місці забору води пожежними машинами (а.с.134-136 т.1). 
Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді сторонами  клопотання щодо проведення у справі  земельно-технічної експертизи для спростування доказів, поданих позивачем в частині накладення земельних ділянок, що надані ОСОБА_1 на площу земельних ділянок  кварталу 647  ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не заявлялося, а докази виготовлені самим відповідачем у справі не можуть вважатися такими, що є належними, достатніми, об`єктивними та безсторонніми.  
Отже, спірні земельні ділянки вибули із власності держави у порушення норм і вимог чинного законодавства, оскільки рішення відповідного органу самоврядування чи органу державної влади про її вилучення
у встановленому законом порядку не приймалося.
У статті 21 ЗК України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною (пункти а, в).
Відповідно до частин другої-третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.
Разом із тим із матеріалів справи, зокрема із листа заступника начальника  ГУ ДЗК у Київській області Мосійчука Юрія від 20 липня 2020 року № 18-10-0.221-9735/2-20 вбачається, що Головне Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило Лебедівську сільську раду Вишгородського району Київської області про те, що наказ № 10-489/15-18сг від 30 січня 2018 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, Головним управлінням не приймався (а.с.137, т.1).
Аналогічного змісту листа виконуючий начальника  Головного Управління  ДЗК у Київській області  від 10 березня 2021 року  за №18-10-0.222-2663/2-21 направив ДП «Вищедубечанський лісгосп» в якомцу підтвердив, що № 10-489/15-18сг від 30 січня 2018 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, Головним управлінням не приймався, а зазначеним номером № 10-489/15-18сг від 30 січня 2018 року  у системі електронного документообігу  «ДОК ПРОФтм СТЕП 3.0»  значаться дані «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність  гр. ОСОБА_5 площею 1,9471 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Рубченківської сільської ради  Володарського району Київської області, кадастровий номер 3221686800:04:005:001» ( а.с. 244 т.1). 
Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції  зазначеним обставинам взагалі оцінки не надав. Відповідачі у справі  також зазначені докази  не спростували.  Наявна в матеріалах справи ксерокопія  вищевказаного наказу суперечить офіційній позиції ГУ ДЗК у Київській області  та не підтверджена  належним чином поданням оригіналу вказаного наказу, що викликає сумність у достовірності відомостей що містяться у вказаній ксерокопії.   
Таким чином колегія суддів доходить висновку що  відповідачем у справі - Головним Управлінням  ДЗК у Київській області 30 січня 2018 року наказ  №10-489/15-18сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221884000:32:002:6001, Головним управлінням не приймався, у зв`язку з чим він не може бути визнаний недійсний. Позовна вимога   ДП «Вищедубечанське лісове господарство»  в цій частині не підлягає задоволенню  з викладених вище підстав. 
Також колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині того, що відповідачка у справі  ОСОБА_1 без відповідних  правових підстав набула права власності  на  земельну ділянку площею 0.1200 га., оскільки  рішення уповноваженого органу на розпорядження  земельною ділянкою не ухвалювалося, у зв`язку з чим не набула права розпорядження вказаною земельною ділянкою на користь ОСОБА_3 , при укладення відповідного договору купівлі-продажу. Аналогічно і останній,  ненабувши у встановленому порядку права власності на земельну ділянку не мав права на її поділ на дві окремі земельні ділянки та подальшого продажу їх  відповідачу у справі ОСОБА_2   
Тому на думку колегії суддів законним та обґрунтованими є  вимоги  позивача про витребування  у  ОСОБА_2 земельних ділянок  на користь держави в особі Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство».
 За змістом частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, у тому числі, у випадку якщо це майно вибуло із володіння власника не з його волі.
Враховуючи, що спірні ділянки вибули з володіння власника - держави поза її волею колегія суддів вважає, що дані земельні ділянки підлягають поверненню у власність держави в особі користувача Державного підприємства  «Вищедубечанське лісове господарство».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі  1051 грн, за подачу апеляційної скарги - 6306, грн (а.с.15 т.1) та при подачі апеляційної скарги 9459,00 грн (а.с.16 т.2)  судового збору, а всього 15765 грн,  при цьому апеляційним судом обґрунтованою та доведеною визнано в судовому порядку лише одну вимогу позивача - щодо витребування земельних ділянок   тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з Головного управління  Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 пропорційно тобто по 3941,25 ( 15765 : 2 :2)  грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,  ст. 57, 116, 152 ЗК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство», подану представником Кілічавою Тетяною Михайлівною, задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»  задовольнити частково.
Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства  «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6004 площею 0,06 га, яка розташована на території Лебедівської сільської ради, Київської області, Вишгородського району, та земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:32:002:6005 площею 0,06 га, яка розташована  на території Лебедівської сільської ради,  Київської області, Вишгородського району.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління  Держгеокадастру у Київській області (03115, м.Київ, вул.. Серпова, 3/14 код ЄДРПОУ 39817550) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 )  на користь   Державного підприємства  «Вищедубечанське лісове господарство» (07342 Київська область, Вишгородський район с. Пірново, вул.. Київська, 1 код ЄДРПОУ 00992094)  понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 3941,25 грн з кожного. 
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський  
                 Судді:                                                                         Т.Ц.Кашперська                                                                                                      В.О.Фінагеєв