П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8711/21	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29  липня 2021 року (суддя Вовченко О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 29.07.2021) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання незаконними бездіяльності та дії, скасування постанови, відшкодування та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом до Білгород-Дністровського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 3 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду:
- уточненої позовної заяви (з копією для відповідача), складеної українською мовою, у відповідності до статті 160 КАС України та із викладом позовних вимог у відповідності до приписів статті 5 КАС України та із доказами, які визначені судом;
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення або докази звернення до суду у законодавчо визначені строки.

29 червня 2021 року позивачкою подано до суду супровідний лист із викладеними українською мовою клопотаннями та заявою про виконані дії по виправленню недоліків та позовною заявою з додатками.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року позивачу на п`ять днів продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:
- уточненої позовної заяви (з копією для відповідача), складеної українською мовою, у відповідності до статті 160 КАС України з уточненими позовними вимогами у відповідності до приписів статті 5 КАС України та із доказами, які визначені судом;
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення або докази звернення до суду у законодавчо визначені строки.

22 липня 2021 року до суду від позивачки надійшов супровідний лист із заявою про виконані дії по виправленню недоліків, зверненням до суду №17/2/21 "Уточнення позовних вимог до п. 5 і п. 7 по справі №420/8711/21", клопотанням №14/2/21 з додатками (у 2-х примірниках), клопотаннями про наполягання на поновленні строку для звернення до суду з позовом та про поновлення строку для подачі позову, а також позовною заявою (у одному примірнику).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці на підставі частини другої статті 123 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправосудність, необґрунтованість та невмотивованість оскарженого судового рішення, просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви позивачу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 КАС України, якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
Частиною першою статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
За приписами частини першою та другою 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Крім того, частинами першою та другою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом до Білгород-Дністровського ВДВС ПМУМЮ (м.  Одеса), якій було складено російською мовою.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
Відповідно до частини першої статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.
За такого правового регулювання колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху для надання їй часу подати до суду позов, викладений державною мовою.
Водночас, ураховуючи, що позовна заява була складена російською мовою, та її офіційний переклад в матеріалах справи відсутній, висновки ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 3 червня 2021 року про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду були передчасним.
На виконання ухвали від 03.06.2021 року про залишення позову без руху ОСОБА_1 подала позовну заявою з додатками, в якому просила:
- визнати протиправною, необґрунтованою, недійсною, нічтожною, що не підлягає виконанню та скасувати постанову ДВС від 29.09.2016 року ВП №51259786/17 (направлене позивачеві через 4 місяці, після того як вже 3 місяці, з листопада 2016 року, був примусово, протиправно стягнутий з пенсії позивача відсутній борг, незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, залишивши без засобів існування, здійснюючи геноцид по відношенню до позивача), по примусовому виконавчому провадженню про примусове стягнення з пенсії позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі - 1288,80 грн. за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року на користь неповноважного стягувача, заявника - ГУ ПФУ, а так само про протиправне, примусове стягнення виконавчого збору в розмірі - 128,88 грн., витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 89,90 грн., таким чином на користь відповідача в розмірі - 218,78 грн., необґрунтовано отриманих ним з пенсії позивача, разом незаконно стягнутих в сумі - 1507,58 грн.
- заборонити відповідачу, в наслідок виконувати протиправну, необґрунтовану, не дійсну постанову ДВС від 29.09.2016 оку ВП №51259786. Застосування і виконання в наслідок зазначеної постанови ДВС від 29.09.2016р. ВП №51259786 відповідачем - ДВС, і/або іншими суб`єктами владних повноважень є навмисним, систематичним правопорушенням, за що слід відповідальність.
- відшкодувати на користь позивача, одним платежем в повному обсязі в термін в 10-ти денний календарний день з дати винесення судом рішення суму виплати відшкодування моральної шкоди, заподіяної відповідачем (діями, бездіяльністю, протиправною, необґрунтованою, недійсною, нічтожною постановою ДВС від 29.09.2016 року ВП №51259786/17 про протиправне, примусове стягнення з позивача і вже стягнутого протиправно, примусово і необґрунтовано з пенсії позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі -1288,80 грн., в результаті - 1507,58 грн. за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року, незаконно посягаючи на майно позивача, у вигляді пенсії, залишивши без засобів існування, явно і просто здійснивши геноцид по відношенню до позивача), при тому. Прошу відшкодувати без будь - яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми яка утворилася (тобто + вирахувані податки та інші відрахування з суми, яку належить для відшкодування на користь позивача), звільнити позивача від належних обчислень з суми, яку належить для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, стягнути станом на травень 2021 року;
- відшкодувати на користь позивача, одним платежем в повному обсязі при простроченні за кожен день прострочення з початку моменту прострочення, або з дня закінчення строку для виплати суму простроченої виплати відшкодування моральної шкоди, заподіяної відповідачем (діями, бездіяльністю, протиправною, необґрунтованою, недійсною, нічтожною постановою ДВС від 29.09.2016 року ВП №51259786/17 по примусово, протиправно і необґрунтовано стягнутого з пенсії позивача, відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі - 1288,80 грн., в результаті - 1507,58 грн. за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року, незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, залишивши без засобів існування, здійснивши геноцид по відношенню до позивача), а саме стягнути з 10-го дня з дати винесення судом рішення, до моменту повного фактичного розрахунку з позивачем, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати на користь позивача, з подальшим збільшенням за кожен день прострочення по 2% пені щоденних на всю суму яка утворилася + 3% на всю суму по дату повного розрахунку з позивачем на користь позивача суми моральної шкоди, при тому, Прошу стягнути без будь - яких обчислень + суму будь-якого податку, який може підлягати сплаті з суми, яка утворилася, т. е. звільнити позивача від належних обчислень з суми, яку належить для відшкодування моральної шкоди на користь позивача;
- стягнути на користь позивача, з відповідача одним платежем в повному обсязі в терміни в 5-ти денний (п`ятиденний) робочий день або в 8-миденний (восьмиденний) календарний день з дати винесення судом рішення, з урахуванням видів неустойки за необґрунтовано отримані відповідачем з пенсії позивача в розмірі - 218,78 грн. починаючи з моменту обчислення по протиправної, необґрунтованої, не дійсної Постанові ДВС від 29.09.2016 року №51259786/17 (по примусово, протиправно і необґрунтовано стягнутого з пенсії позивача , відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі -1288,80 грн., на користь ГУ ПФУ, на користь відповідача в розмірі - 218,78 грн., в результаті - 1507,58 грн. за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року, незаконно посягаючи на майно позивача у вигляді пенсії, залишивши без засобів існування, здійснивши геноцид по відношенню до позивача);
- стягнути на користь позивача з відповідача одним платежем в повному обсязі при простроченні суму виплати за необґрунтовано отримані відповідачем - ДВС з пенсії позивача грошові кошти, за кожен день прострочення з початку моменту прострочення, з дня закінчення строку для виплати відповідачем позивачу, а саме з 5-го (з п`ятого) робочого дня або з 8-го (з восьмого) календарного дня з дати винесення судом рішення, до моменту повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду відповідачем перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплата відповідачем позивачу з подальшим збільшенням за кожен день прострочення по 2% пені щоденних на всю останню прострочену суму, яка утворилася + 3% на всю суму по дату повного розрахунку;
- стягнути на користь позивача з відповідача одним платежем в повному обсязі в терміни в 5-ти денний (п`ятиденний) робочий день або в 8-миденний (восьмиденний) календарний день з дати винесення судом рішення, грошові кошти з урахуванням видів неустойки за явно понесені позивачем неминучі, обов`язкові витрати через відповідача (щодо оскарження бездіяльності, дії, і необґрунтовану, протиправну, не дійсну, нічтожну постанову ДВС від 29.09.2016 року ВП №51259786/17 про відкриття виконавчого провадження по протиправному примусовому стягненню та протиправно, примусово, необгрунтовано стягнутих з пенсії позивача відсутнього, що не відповідає фактичним обставинам боргу в розмірі - 1288,80 грн., в результаті - 1507,58 грн. за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року;
- стягнути на користь позивача з відповідача одним платежем в повному обсязі при простроченні за кожен день прострочення з початку моменту прострочення суму виплати за явно понесені позивачем неминучі, обов`язкові витрати через відповідача – ДВС, з дня закінчення терміну для виплати відповідачем позивачу, а саме з 5-го (з п`ятого) робочого дня або з 8-го (з восьмого) календарного дня з дати винесення судом рішення, до моменту повного фактичного розрахунку відповідача з позивачем, з метою гарантованого і ефективності виконання рішення суду відповідачем перед позивачем, а саме шляхом нарахування штрафних санкцій на всю суму належну до виплати відповідачем позивачу в подальшому зі збільшенням за кожен день прострочення по 2% пені щоденних на всю останню прострочену суму, яка утворилася + 3% на всю суму по дату повного розрахунку; 
- визнати незаконними бездіяльності та дії відповідача на підставі викладеного в позові, на підставі фактичних обставин, твердих, достатніх, визначальних, бездоганних доказів, що мають істотне значення на користь позивача, посилань на закони, що підлягають виконанню, на підставі преюдиціальних фактів, які не вимагають додаткового доведення і додаткових доказів, на підставі преюдиціальних рішень судів, винесених в результаті на користь позивача, зокрема на підставі преюдиціальної постанови Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі №815/893/17 Пр. № К/9901/22917/18, на підставі преюдиціальної постанови Верховного суду від 26.02.2019 року по справі №815/39/17 Пр. №К/9901/63916/18, яким скасовані незаконні, необґрунтовані, не мотивовані постанова окружного суду від 09.02.2017 року і неправосудна, необґрунтована постанова апеляційного суду від 05.09.2018 року у справі №815/39/17, якими підтверджено про те, що у позивача не могли утворитися, не утворилися, були відсутні і відсутні будь-які заборгованості, в т.ч. по ЄСВ за період ведення СПД на єдиному податку без найманих працівників з 07.07.2005 року по 14.03.2011 року, які підлягають виконанню та керівництву іншими судами і перш за все суб`єктами владних повноважень, у т.ч. відповідачем - ДВС, якими підтверджується зокрема про протиправну, не дійсну, необґрунтовану, що не підлягає виконанню Постанову ДВС від 29.09.2016 року №51259786/17 (щодо стягнутих з пенсії відсутнього боргу в розмірі - 1280,88 грн., в результаті - 1507,58 грн.).
Разом з позовною заявою позивачкою надано клопотання про поновлення строку для подачі позову, яке обґрунтоване тим, що позивач 31.01.2017 отримала копію постанови від 29.09.2016 року ВП №51259786/17 та що вона направлена з порушенням термінів. Також посилається на справу №815/893/17, в якій позов ОСОБА_1 було повернуто (ухвалу про повергнення позивачка отримала 20.07.2019) та справи №420/5247/19, №420/6418/20, №420/11151/20, №420/14729/20 та №420/3460/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року позивачу на п`ять днів продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:
- уточненої позовної заяви (з копією для відповідача), складеної українською мовою, у відповідності до статті 160 КАС України з уточненими позовними вимогами у відповідності до приписів статті 5 КАС України та із доказами, які визначені судом;
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення або докази звернення до суду у законодавчо визначені строки.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду не є поважними, а поданий позов не відповідає вимогам:
- частини четвертої статті 161 КАС України, а саме, позивач у позовній заяві посилається на рішення суду по справі №815/39/17, однак його належним чином засвідченої копії до суду не надано;
- пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України, а саме в позовній заяві позивачка не зазначила свою офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, та номери засобів зв`язку;
- пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України, а саме, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги в порушення частини першої статті 5 КАС України нечітко та незрозуміло сформульований, а предмет позову не чітко конкретизовано в прохальній частині позовної заяви.
- пункту 8 частини п`ятої статті 160 КАС України, а саме в позовній заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, та не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці на підставі частини другої статті 123 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачка не усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Також суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду.

Надаючи правову оцінку ухвалі суду першої інстанції про повернення позовної заяви з урахуванням доводів апеляційної скарги позивачки колегія суддів дійшла наступних висновків.
За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право на звернення до суду та способи судового захисту закріплено положеннями статті 5 КАС України згідно з частиною першою якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право/інтереси особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.
За приписами статті 77 КАС України на учасників адміністративної справи покладається обов`язок доказування тих обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пунктів 4 та 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Таким чином законодавець передбачив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Великою Палатою Верховного Суду у постанови від 9 жовтня 2019 року у справі №9901/393/19 зауважено, що із законодавчих положень пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 169 КАС України у поєднанні з вимогами статті 5, 77 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме суб`єкт владних повноважень порушив його права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належить вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставини, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Аналогічні за змістом висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 червня 2021 року у справі №9901/41/21.
Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачка у своїй позовній заяві виклала зміст дій відповідача, описала, у чому полягало порушення її прав, сформулювала наслідки, які, з її погляду, настали внаслідок дій відповідача, як змогла пояснила, яким чином і чому дії відповідача зачіпають його права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що зміст позовної заяви ОСОБА_1 викладений в обсязі, з якого можна визначити характер спірних правовідносин і з дотриманням встановленого процесуальним законом порядку ухвалити одне із рішень, продиктованих їхнім змістом.
Водночас слід додати, що частиною другою статті 5 КАС України також передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо не зазначення позивачем відомі номери засобів та не надання належним чином завірену копію рішення цього же суду, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час застосування приписів частини четвертої статті 161 КАС України та пунктів 2, 8 частини п`ятої статті 160 КАС України допустив надмірний формалізм через суворе трактування процесуальних правил, що вплинуло на сутність права позивача.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У контексті наведених обставин колегія суддів вважає, що вимоги ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року про надання до суду уточненої позовної заяви, складеної у відповідності до статті 160 КАС України з уточненими позовними вимогами у відповідності до приписів статті 5 КАС України та із доказами, які визначені судом, не можна віднести до таких, які є однозначними і безсумнівними для виконання. Невиконання таких вимог не може бути підставою для повернення позовної заяви.
З наведених міркувань колегія суддів дійшла висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не містить підстав для її повернення відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Щодо застосування судом першої інстанції приписів статті 123 КАС України, то у контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що предметом оскарження в даній адміністративній справі (основна вимога) є постанова державного виконавця від 29.09.2017 року ВП №51259786/17. Інші вимоги позивачки (відшкодування та стягнення коштів, визнання дій неправомірними) є похідними.
Так, частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, було визначено статтею 181 КАС України (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин (стаття 287 КАС у чинній редакції)), частиною першою та пунктом першої частини другої якої встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи з вимогою про скасування постанови ДВС від 29.09.2016 року №51259786 ОСОБА_1 звернулася 8 лютого 2017 року, та стверджувала, що оспорювану постанову державного виконавця отримала 31 січня 2017 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі №815/893/17, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 в частині оскарження постанови ДВС від 29.09.2016 року №51259786 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Постановою Верховного Суду від 8 травня 2019 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі №815/893/17 скасовано в частині залишення позовної заяви без розгляду та направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення касаційного суду мотивовано тим, що судами не встановлено день отримання позивачкою оспорюваної постанови, але лише після встановлення часу, з якого позивачка дізналась або повинна була дізнатись про існування спірної постанови, суд може обчислити строк звернення позивачки до суду з позовом про оскарження постанови від 29.09.2016 року ВП №51259786.
17 липня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд постановив у справі №815/893/17 ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви відповідно до вимог хвали про залишення позову без руху від 1 липня 2019 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року ухвалу від 17.07.2019 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі №815/893/17.
5 вересня 2019 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до суду з позовом про скасування постанови ДВС від 29.09.2016 року №51259786.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №420/5247/19 позов ОСОБА_1 в частині оскарження постанови держвиконавця від 29.09.2016 року №51259786 залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Мотивуючи своє рішення, суд врахував, що у справі №815/893/17 позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови ДВС від 29.09.2016 року №51259786 повернуто позивачці у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху від 17.07.2019 року, а тому, враховуючи відсутність заяви про поновлення строку звернення до суду, відсутність жодних обґрунтувань щодо не виконання ухвали суду про залишення позову без руху з причин, які об`єктивно не залежали від позивача, суд дійшов висновку, що й відносно позовної заяви про визнання незаконною, несправедливою та скасування постанови від 29.09.2016 року №512259786 належить позов залишити без розгляду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №420/5247/19 залишено без змін.
При цьому, апеляційний суд зазначив, що після повернення позовної заяви в рамках розгляду справи №815/893/17 ОСОБА_1 не була обмежена у праві повторного звернення до суду з аналогічними вимогами, у встановлений законом строк.
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №420/5247/19.
Також апеляційним судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року було відкрито провадження у справі №420/6418/20 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС з вимогою про визнання протиправною постанови №ВП №55193991 від 04.12.2017 року.
18 серпня 2020 року ОСОБА_1 , на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, уточнила свій позов, та просила, серед іншого, визнати протиправною постанову №ВП №51259786 від 29.09.2016 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року у справі №420/6418/20 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2021 року у справі №420/6418/20 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною постанови №ВП №55193991 від 4 грудня 2017 року, бездіяльності, стягнення моральної шкоди та грошових коштів.
Крім того, 30 листопада 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/11151/20 постановив ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови від 29.09.2016 року ВП №51259786 та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, повернув позивачці у зв`язку із невиконанням ухвали суду від 27.10.2020 року про залишення позовної заяви без руху.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 знов звернулася до адміністративного суду з позовом про скасування постанови ДВС від 29.09.2016 року ВП №51259786/17.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2021 року у справі №420/14729/20 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.
Судове рішення мотивовано тим, що прийняття судами рішень у справах №815/893/17 та №420/5247/19, а саме повернення позивачці адміністративного позову та залишення без розгляду адміністративного позову в частині не може вважатись поважною причиною для звернення позивачки до того ж самого суду з такими ж вимогами з пропуском законодавчо встановленого строку вже у іншій адміністративній справі.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2021 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2021 року залишено без змін.

9 березня 2021 року ОСОБА_1 знов звернулася до адміністративного суду із позовом до Білгород-Дністровського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 29.09.2016 року ВП 51259786/17, стягнути з відповідача кошти та зобов`язати вчинити певні дії.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.
Постаново. П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року про повернення позовної заяви – без змін.
Ураховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачкою підстави для поновлення строку звернення до суду та її посилання на справи №815/893/17, №420/5247/19, №420/6418/20, №420/11151/20, №420/14729/20 та №420/3460/21 не свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду.
Ураховуючи, що позивачкою не наведено, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вимогою про скасування постанови державного виконавця, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатні правові підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 123 КАС України.
З цього приводу колегія суддів також враховує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення яких, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.
Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права (пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України) не призвело до неправильного вирішення питання (справи), у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни (абзац 2 частини другої статті 317 КАС України) або скасування ухвали про повернення позовної заяви позивачу (пункт 4 частини першої статті 320 КАС України).
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року про повернення позовної заяви – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов