ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" вересня 2021 р.           Справа№ 910/2971/20 (910/19309/20)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Сотнікова  С.В. 
          Грека  Б.М. 
 
Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи: відповідно до протоколу судового засідання від 09.09.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20) (суддя Мандичев Д.В., м. Київ)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет»
до 1) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг»
про визнання недійсним договору № 180202-П від 02.02.2018 та стягнення грошових коштів

в межах справи №910/2971/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Паритет»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг»
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
07.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» (надалі - ТОВ «ФК «Паритет», позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг» (надалі - ТОВ «Медінжиніринг», відповідач-2) про визнання недійсним договору № 180202-П від 02.02.2018 та стягнення  грошових коштів.
На обґрунтування вимог заяви ТОВ «ФК «Паритет» зазначає, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 договір № 180202-П від 02.02.2018 є фіктивним, оскільки, на переконання позивача, за таким договором жодні послуги не надавалися.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20) (суддя Мандичев Д.В., м. Київ) відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення прийнято із посиланням на ст.ст. 19, 42, 43, 67, 175 Господарського кодексу України (надалі -ГК України), ст. 42 Кодексу України з процедур банкротства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 6, 11, 16, 202, 203, 215, 234, 627, 901, 903 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мотивоване тим, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що укладення та виконання спірного договору відбувалося не в межах ведення звичайної господарської діяльності боржника.
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20), ТОВ «ФК «Паритет» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ТОВ «ФК «Паритет» до ТОВ «Медінжиніринг».
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Так, у апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Паритет» зазначає, що матеріали справи не містять:
- доказів вільного володіння ФОП ОСОБА_1 англійською мовою, а без вказаних доказів, на переконання скаржника, відсутня можливість стверджувати надання відповідачем-1 послуг з перекладу;
- доказів, які б підтверджували наявність у власності ФОП ОСОБА_1 власного транспортного засобу;
- доказів, які б підтверджували факт прибуття Дейвона Гармона до міста Києва та його вибуття з міста на аеротранспорті.
Також скаржник вказує, що місцевий господарський суд не встановив факту прибуття представника компанії Gatekeeper (США) - Дейвона Гармона в місті Києві з 15.02.2018 по 16.02.2018.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2971/20 (910/19309/20) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Грек   Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 у справі № 910/2971/20 (910/19309/20) клопотання ТОВ «ФК «Паритет» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20); відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20) призначено на 14.07.2021.
06.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Паритет», відповідно до якого, відповідач-1 просить апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Паритет» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20) залишити без змін, а також стягнути з ТОВ «ФК «Паритет» на користь ФОП ОСОБА_1 6   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
ТОВ «Медінжиніринг» (відповідач-2) письмового відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Паритет» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/2971/20 не надало, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового акту.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 у справі № 910/2971/20 (910/19309/20) відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ «ФК «Паритет» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/2971/20 (910/19309/20) на 09.09.2021.
09.09.2021 в судове засідання з`явився представник ФОП ОСОБА_1
ТОВ «ФК «Паритет» та ТОВ «Медінжиніринг» у судове засідання 09.09.2021 не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомлено.
Щодо повідомлення ТОВ «ФК «Паритет» та ТОВ «Медінжиніринг» про час, місце та дату судового засідання, слід зазначити наступне.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (частина третя статті 120 ГПК України).
Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення ТОВ «ФК «Паритет» та ТОВ «Медінжиніринг» про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів позивачу та відповідачу-2 на належну адресу, з огляду на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі представників ТОВ «ФК «Паритет» та ТОВ «Медінжиніринг».
Представник ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні 09.09.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Крім того, 09.09.2021 представник ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «ФК «Паритет» на користь ФОП ОСОБА_1 6   000,00   грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Паритет» без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медінжиніринг», в особі начальника відділу комплектації устаткування Дворника Андрія Васильовича, який діє на підставі довіреності № 170310 від 10.03.2017 (надалі - замовник) та ФОП ОСОБА_1 (надалі - виконавець) укладено договір №   180202-П про надання послуг.
Згідно з п. 1.1 Договору за дорученням замовника виконавець надає послуги з організації партнерської презентації 16.02.2018 та супроводу пов`язаних з такою презентацією заходів, в тому числі зустріч представників компанії Gatekeeper (США) в Україні (надалі - послуги).
Перелік, зміст та термін виконання послуг визначено в розділі 2 цього договору (п. 1.2 Договору).
В силу п. 1.3 Договору замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконавцю надані послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.
За змістом п. 2.1 Договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні послуги з партнерської презентації:
- зустріч, супровід та організація транспортування представника компанії Gatekeeper (США) - 18 годин (2 робочі дні) (включаючи: узгодження з замовником та представником компанії Gatekeeper (США) часу та місця проведення спільних переговорів та забезпечення доставки представника компанії Gatekeeper для проведення зустрічі з замовником; забезпечення доставки представника компанії Gatekeeper (США) до готелю в м. Києві; забезпечення доставки представника компанії Gatekeeper (США) на місце проведення презентації). Виконавець забезпечує доставку самостійно, без використання технічної бази замовника);*
- синхронний переклад під час переговорів, презентації, додаткових зустрічей з англійської на українську та з української на англійську мови -18 годин (2 робочі дні);*
- переклад інформаційних матеріалів, наданих представником компанії Gatekeeper (США) для презентації;
- організація презентації 16.02.2018 (включаючи організацію харчування та технічного супроводу, узгодження часу і місця проведення презентації з керівниками ТОВ "Медінжиніринг" та запрошеними гостями, перелік яких буде надано);
- попереднє спілкування з представником компанії Gatekeeper (США) та отримання зворотного зв`язку після презентації та усіх переговорів.
На вимогу замовника, виконавець гарантує надання додаткових послуг з організації додаткової зустрічі між представником компанії Gatekeeper (США) та замовником (включно з доставкою представників компанії та забезпеченням синхронного перекладу переговорів), в термін, що не суперечить п. 2.2 цього договору.
У відповідності до п. 2.2 Договору виконавець надає послуги в термін з 03.02.2018 по 17.02.2018 (включно). Вартість послуг, що надаються поза вказаним терміном не включено до вартості цього договору та оплачуються окремо.
Пунктом 2.4 Договору визначено, що доказом надання виконавцем послуг в повному обсязі є акт здачі-приймання наданих послуг, належним чином оформлений та підписаний уповноваженими представниками сторін.
Згідно з підпунктом 3.1.1 Договору замовник зобов`язується оплатити виконавцю його послуги: - у розмірі, що становить 1250,00 грн. без ПДВ за одну годину роботи виконавця, яка обчислюється виходячи з тривалості часу, фактично витраченого виконавцем на надання замовнику послуг з перекладу з англійської на українську та з української на англійську мови під час партнерської презентації (погодинна оплата), види та тривалість яких узгоджена п. 2.1. цього договору, за винятком послуг, вказаних у п.3.2. цього договору;
- у розмірі, що становить 450,00 грн. без ПДВ за одну годину роботи виконавця, яка обчислюється виходячи з тривалості часу, фактично витраченого виконавцем на надання замовнику послуг з зустрічі, супроводу та організації транспортування представника компанії Gatekeeper (США) (погодинна оплата), види та тривалість яких узгоджена п. 2.1; цього договору, за винятком послуг, вказаних у п.3.1.2. цього договору.
Відповідно до підпункту 3.1.2 Договору замовник зобов`язується сплатити виконавцю: - за переклад інформаційних матеріалів, наданих представником компанії Gatekeeper (США) для презентації, що становить 8000,00 грн. без ПДВ (фіксований розмір оплати послуг);
- за організацію презентації 16.02.2018 (включаючи організацію харчування та технічного супроводу) що становить 26400,00 грн. без ПДВ (фіксований розмір оплати послуг).
Загальна вартість послуг за цим договором визначена в додатку 1 цього договору (пункт 3.2 договору).
Водночас, за умовами п. 3.3 Договору замовник здійснює попередню оплату послуг у розмірі 100 відсотків від загальної вартості послуг, зазначеної в п. 3.1. не пізніше 5 календарних днів від дати підписання цього договору, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця.
Як вбачається з додатку № 1 до Договору «Вартість послуг, що надаються» встановлено, що загальний розмір вартості послуг, що підлягає оплаті замовником за цим договором становить 58 500,00 грн (зі знижкою в 10 %), з яких: - зустріч, супровід та організація транспортування представника компанії Gatekeeper (США) - 8 100,00 грн (18 годин, вартістю 450,00 грн за 1 год.); - синхронний переклад під час переговорів, презентації, додаткових зустрічей з англійської на українську та з української на англійську мови - 22 500,00 грн (18 годин, вартістю 1 250,00 грн за 1 год.); - переклад інформаційних матеріалів, наданих представником компанії Gatekeeper (США) для презентації - 8 000,00 грн (за послугу); - організація презентації 16.02.2018 (включаючи організацію харчування та технічного супроводу) - 26 400,00 грн (за послугу).
У відповідності до банківської виписки з рахунку ТОВ «Медінжиніринг» 02.02.2018 останнім здійснено перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн та 05.02.2018 у сумі 48 500,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_1 в якості оплати послуг згідно з договором від 02.02.2018 № 180202-П.
З акту здачі-приймання наданих послуг від 18.02.2018 за договором виконавець надав послуги належним чином та в повному обсязі на суму 58   500,00 грн (з урахуванням 10 % знижки) без ПДВ за переліком та цінами, наведеним у додатку 1 до договору. Вказаний вище акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками.
Разом з тим, звернувшись з даним позовом до Господарського суду міста Києва, ТОВ «ФК «Паритет» зауважило на фіктивності укладеного між відповідачами договору від 02.02.2018 № 180202-П, за яким не надавалися жодні послуги.
Як вважає позивач, за наслідком сплати коштів за спірним договором боржник намагався уникнути стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед Cantek Trading Inc за контрактом від 29.10.2014 № 141029-12. При цьому, між керівником боржника та ОСОБА_1 існують родинні зв`язки, що свідчить про зацікавленість сторін в укладенні оспорюваного правочину.
На думку позивача, такий правочин завдав збитків боржнику, який став неплатоспроможним, та повністю або частково унеможливив виконання зобов`язань перед кредиторами.
В силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Приписами статей 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. 
Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів
боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
Приписи статті 42 КУзПБ розширюють визначені положеннями ст. 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.
Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17.
З урахуванням того, що провадження у справі про банкрутство ТОВ «Медінжиніринг» відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020, то укладений відповідачами договір № 180202-П від 02.02.2018 відноситься до сумнівних правочинів, вчинених у трирічний період до відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Так, зі змісту оспорюваного договору вбачається, що предметом останнього є надання ФОП ОСОБА_1 послуг ТОВ «Медінжиніринг» з організації партнерської презентації 16.02.2018 та супроводу пов`язаних з такою презентацією заходів, в тому числі зустріч представників компанії Gatekeeper (США) в Україні.
Як зазначалось вище, згідно з Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено загальний розмір вартості послуг у сумі 58 500,00 грн (з урахуванням 10 % знижки) без ПДВ із детальним зазначенням виду послуги та її вартості.
Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 175 ГК України).
Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14.
Із банківської виписки з рахунку ТОВ «Медінжиніринг» вбачається, що останнім відповідно до п. 3.3 Договору здійснено 02.02.2018 перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн та 05.02.2018 у сумі 48   500,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_1 в якості оплати послуг згідно з договором № 180202-П від 02.02.2018.
Так, у відповідності до акту здачі-приймання наданих послуг від 18.02.2018, ФОП ОСОБА_1 надала послуги належним чином та в повному обсязі на суму 58 500,00 грн без ПДВ, а саме: - зустріч, супровід та організація транспортування представника компанії Gatekeeper (США) - 8 100,00 грн (18 годин, вартістю 450,00 грн за 1 год.); - синхронний переклад під час переговорів, презентації, додаткових зустрічей з англійської на українську та з української на англійську мови - 22 500,00 грн (18 годин, вартістю 1 250,00 грн за 1 год.); - переклад інформаційних матеріалів, наданих представником компанії Gatekeeper (США) для презентації - 8   000,00 грн (за послугу); - організація презентації 16.02.2018 (включаючи організацію харчування та технічного супроводу) - 26 400,00 грн (за послугу).
Відповідно до наведених у частині 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначень, бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час оформлення акту) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції,  за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належним чином оформлений акт від 18.02.2018 здачі-приймання наданих послуг за договором є первинним документом та підтверджує здійснення господарської операції.
Отже, зазначаючи про відсутність доказів реального надання послуг, позивач належних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, в той час як матеріали справи містять первинні докази на підтвердження здійснення господарської операції за договором, а саме підписаний та скріплений печатками сторін акт від 18.02.2018 здачі-приймання наданих послуг. 
Крім того, на підтвердження дійсності намірів щодо виконання спірного договору № 180202-П від 02.02.2018 відповідач-1 надав до матеріалів справи роздруковане листування з електронної пошти відповідача-1 з приводу виконання договору, інформаційні матеріали, надані компанією Gatekeeper (США).
Поміж іншого, у матеріалах справи наявна заява свідка ОСОБА_1 щодо обставин укладення та виконання оспорюваного договору від 02.02.2018 № 180202-П.
У даній заяві зазначено, що ТОВ «Медінжиніринг» отримало авторизацію партнера від компанії Gatekeeper (США), представник якої планував здійснити візит до Києва для партнерської зустрічі. У зв`язку з цим у ТОВ «Медінжиніринг» виникла необхідність у послугах перекладу під час перебування цього партнера в Києві та організації його приїзду/від`їзду, а також проведення презентації продуктів. У заяві свідка вказано, що ОСОБА_1 вела перемовини з представником компанії Gatekeeper (США) по електронній пошті, отримала від нього презентацію для перекладу та друку, здійснила зустріч та транспортування представника компанії, супровід під час екскурсійної прогулянки, вечері та під час презентації із виконанням синхронного перекладу.
В силу положень статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.
Також слід зазначити, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 остання має право здійснювати такі види діяльності, як: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (основний); 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти; 88.99 Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.; 90.02 Діяльність із підтримки театральних і концертних заходів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 74.30 Надання послуг перекладу; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг.
За таких обставин, обумовлені в договорі № 180202-П від 02.02.2018 види послуг, що надаються фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, безпосередньо належать до видів діяльності такої фізичної особи-підприємця та жодним чином не суперечить приписам ст.ст. 42,43 ГК України.
З аналізу ст.ст. 42,43 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
За змістом ч. 1 ст. 19 та ч.ч. 1, 2 ст. 67 ГК України суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Близька за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №   914/385/18.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено невідповідності оспорюваного правочину критеріям розумності та відсутності на меті добросовісного виконання зобов`язань за ним.
Також, відсутні підстави вважати, що спірний договір фактично був направленим саме на зменшення розміру активів боржника для уникнення стягнення за фінансовими зобов`язаннями перед Cantek Trading Inc за контрактом № 141029-12 від 29.10.2014, як посилався позивач. 
Крім того, ТОВ «ФК «Паритет» не доведено суду належними та допустимим доказами того, що укладення оспорюваного договору призвело до завдання збитків боржнику та спричинило неплатоспроможність останнього. Саме лише твердження позивача про фіктивність договору та завдання внаслідок його укладення збитків боржнику не може бути визнано судом доведеним за відсутності доказів його фіктивності та негативних наслідків впливу оспорюваного правочину. 
За таких обставин, матеріали справи не містять жодних доказів того, що укладення та виконання спірного договору відбувалося не в межах ведення звичайної господарської діяльності боржника, та призвело до протиправного зменшення таким чином активів боржника чи погіршення його фінансового стану. 
У контексті наведеного суд відхиляє також доводи позивача про зацікавленість відповідачів в укладенні фіктивного договору з огляду на наявність родинних зв`язків між керівником боржника та відповідачем-1. Положення чинного законодавства не містять заборони щодо укладення при наведених обставин господарського правочину, ураховуючи що за наслідком вчинення такого правочину не встановлено жодних ознак дефекту правочину чи наявності негативних наслідків для сторін та зацікавлених осіб.
Беручи до уваги встановлені обставини, підтверджені належними доказами, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору № 180202-П від 02.02.2018.
Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача-1 грошових коштів за договором № 180202-П від 02.02.2018 є похідною від визнання такого договору недійсним, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги.
Таким чином, місцевий господарський суд, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтями 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Приписами ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20   (910/19309/20) та у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20(910/19309/20).
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.
Як зазначалось вище, у відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «ФК «Паритет» на користь ФОП ОСОБА_1 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Дану вимогу суд приймає за клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Клопотання мотивоване тим, що заявником понесено витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких останній вважає співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до чч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем-1 повідомлено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які ФОП ОСОБА_1 понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 6   000,00 грн, відповідні докази долучені до зазначеного відзиву.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до чч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Колегія суддів зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/4455/19.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем -1 долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 09/07-2021 від 09.07.2021, оригінал ордеру серія КС № 153105 від 09.07.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 45 від 19.01.2004, рахунок №   Л/1/1 від 09.07.2021 на суму 6   000,00 грн з детальним описом видів правничої (правової) допомоги, наданої клієнту адвокатом та копію платіжного доручення № 21229561 від 12.07.2021 на суму 6   000,00 грн.
Як вбачається із рахунку №   Л/1/1 від 09.07.2021, адвокатом надано таку правничу (правову) допомогу клієнту:
- оформлення у відповідності до вимог процесуального закону, відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» до Клієнта, про визнання недійсним договору № 180202-П від 02.02.2018 (1 год) = 1 500,00 грн;
- ознайомлення з матеріалами справи №   910/2971/20 (910/19309/20), яка перебуває у Північному апеляційному господарському суді (1 год) = 1   500,00 грн;
- представництво інтересів клієнта у Північному апеляційному господарському суді по справі №   910/2971/20 (910/19309/20) = 3   000,00 грн.
Дані докази в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в заявленому відповідачем-1 розмірі (6   000,00 грн), оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. 
Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №   910/2971/20 (910/19309/20) залишити без змін.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд.   154, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 38358377) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 6   000 (шість тисяч)   грн 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5. Справу № 910/2971/20(910/19309/20) направити до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 13.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                С.В. Сотніков

                                                                                Б.М. Грек