УХВАЛА

06 вересня 2021 року  
Київ
справа №440/2700/20
провадження №К/9901/30255/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Білак М. В., Соколова В. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
у с т а н о в и в :
14 серпня 2021 року зазначену касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку.
16 серпня 2021 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
З матеріалів касаційної скарги й ухвалених у цій справі рішень убачається таке.
Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Полтавської області, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09 квітня 2020 року №355 «Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Полтавської області від 29 квітня 2020 року №301к про звільнення позивача з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року;
поновити ОСОБА_1 в Полтавській обласній прокуратурі на рівнозначній (рівноцінній) посаді на момент звільнення з прокуратури Полтавської області, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;
стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 квітня 2020 року по дату ухвалення судового рішення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправними та скасовано рішення №355 від 09 квітня 2020 року Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора та наказ прокурора Полтавської області №301к від 29 квітня 2020 року про звільнення позивача з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області;
поновлено ОСОБА_1 у Полтавській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності з 30 квітня 2020 року;
стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальній сумі 148134, 60 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із рішеннями суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу.
Касаційну скаргу подано з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: автор стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у взаємозв`язку з положенням підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Проаналізувавши підстави, на яких подана касаційна скарга у цій справі, Верховний Суд погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 328 - 332, 334, 335, 338, 340 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 440/2700/20.
2. Витребувати з Полтавського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 440/2700/20.
3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
4. Установити строк у п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович          

Судді                                                                                                     М. В. Білак

                                                                                                    В. М. Соколов