КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11461/2021      
справа № 369/14871/20                                         
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року, постановлене суддею Усатовим Д.Д. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У листопаді 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.04.2019 року у розмірі 22684,01 грн. та 2102 грн. судового збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08.04.2019 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 18.10.2020 року становить 22684,01 грн., з яких: 15323,90 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6311,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1048,93 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вказану заборгованість та сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 08.04.2019 року № б/н у розмірі 15323,90 грн. 90 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 2102,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.
Не погодившись із рішенням суду, 29.06.2021 представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, мотивуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено письмові докази та дійсні обставини справи, рішення суду незаконне та необґрунтоване, зокрема зазначає, що суд не врахував паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,  що в частині стягнення заборгованості за процентами позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, тому підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До зазначеної Анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу були видані такі кредитні карти:
- 08.04.2019 року - кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 08.04.2019 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 8500,00 гр., з 08.04.2019- 8500,00 грн., з 19.12.2019 - 0,00 грн.
З виписки по кредитному договору вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався виданою банком кредитною карткою та періодично вносив платежі в погашення кредиту.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.10.2020 року заборгованість відповідача становить 22684,01 грн., з яких: 15323,90 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6311,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1048,93 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а  також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті, тому вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
В зазначеній частині рішення суду не оскаржується.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, тому вимога банку про стягнення відсотків залишена без задоволення.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, оскільки ним було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідача було повідомлено щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, платежів за додаткові супутні послуги кредитодавця, орієнтовна  загальна вартість кредиту.
            Колегія суддів вважає, що не може бути прийнятий до уваги при вирішенні спірних відносин доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, оскільки фактично цей документ становить собою інформацію, яка надається споживачу до укладення кредитного договору, а тому є очевидним, що цей доказ не підтверджує обставини погодження між сторонами умов кредитного договору. 
Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці  однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Оскільки позивач не надав до суду жодного первинного документа на підтвердження розміру заборгованості, а Паспорт споживчого кредиту не є належним доказом у справі, колегія суддів вважає, що позивач не надав достатніх та достовірних доказів щодо розміру процентної ставки, які були досягнуті сторонами договору при укладанні договору
На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків є необґрунтованими, а відтак не можуть бути підставою для їх задоволення, оскільки зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що,   суперечить встановленій практиці Верховного Суду. 
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.  
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.
            Повний текст постанови виготовлено  2 вересня 2021 року.

 
 
Суддя - доповідач:    

                          
Судді: