ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1050/21                                              Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
при секретарі                    - Юрковець А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (далі - Відповідач, Приватний виконавець) про визнання протиправною та скасування постанови «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 18.12.2020 року ВП №63921132, винесену на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича №93350 від 20.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у сумі 58   472,79 грн., а в загальній сумі, з урахуванням всіх платежів за постановою - 64   989,07 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 року позов задоволено. Крім того, стягнуто за рахунок Приватного виконавця на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3   908,00 грн.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів проживання Позивача та місцезнаходження майна останнього у місті Києві, а в ході вчинення виконавчих дій встановлено працевлаштування ОСОБА_1 у м. Борисполі Київської області, то Приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності, що має своїм наслідком скасування спірної постанови. Крім того, суд зазначив, що з урахуванням принципу співмірності на користь Позивача підлягають присуджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3   000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при відкритті виконавчого провадження Відповідачем перевірено його на відповідність вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у той час як вчинення виконавчого напису, у тому числі зазначення відомостей щодо адреси боржника, належить до компетенції нотаріуса, ставити під сумнів які виконавець не вправі. Окремо звертає увагу, що чинним законодавством передбачено право осіб на вільне місце проживання, у той час як Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує місце здійснення виконавчого провадження виключно з місцем реєстрації боржника. Крім іншого, наголошує на безпідставності стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., оскільки будь-яких доказів їх оплати Позивачем не надано, а така сума взагалі не є обґрунтованою і пропорційною предмету спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.07.2021 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2021 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі - Третя особа, ТОВ «Вердикт Капітал»).
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.
У судовому засіданні представник Позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, наголошуючи на правильності висновків і мотивів суду першої інстанції.
Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис від 20.11.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №93350 (а.с. 37), про звернення стягнення з громадянина України ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ), який є боржником за кредитним договором від 31.10.2011 року №0380/059745-ZP, укладеним з АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 28.01.2019 року №2019-1УСБ/ВЕСТА ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29.01.2019 року №29-01/19/2 є ТОВ «Вердикт Капітал», іменований стягувачем.
З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до Приватного виконавця із заявою № 13914562 від 01.12.2020 року про примусове виконання виконавчого напису від 20.11.2020 року №93350 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 58   472,79 грн. (а.с. 36-40).
При цьому, як й у виконавчому написі, так у заяві про примусове виконання виконавчого напису зазначені адресу місця реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 а саме: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції встановив, що 15.12.2020 року Відповідачем прийнято постанову ВП № 63921132 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчого напису від 20.11.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за №93350 (а.с. 42-43).
Крім того, 18.12.2020 року Приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою приписано звернути стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 , яка отримує дохід від особи, якою є ТОВ «Центр реабілітації дитини «Вікторія» ( 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Володимира Момота, 42 ), шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20% відрахування заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника (а.с. 47-48).
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 5, 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), ст. ст. 1, 22, 23, 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17, від 19.01.2021 року у справі №160/12729/19, від 25.06.2019 року у справі №826/7969/16 та від 29.01.2020 року №804/476/17, прийшов до висновку про те, що оскільки, Приватний виконавець не пересвідчився про наявне у боржника майно або про місце його роботи в іншому територіальному окрузі, то оскаржувана постанова про винесена без дотриманням правил територіальної діяльності Відповідача, а відтак є неправомірною та підлягає скасуванню.
З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Частинами 1, 2 та 6 указаного Закону визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження закріплені у розділі ІV Закону.
Так, згідно ч. 2 ст. 24 Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Отже, чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації місця проживання боржника. Альтернативним місцем вчинення виконавчих дій поряд з місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи є місцезнаходження майна боржника.
Поряд з цим, наведеними нормами приватний виконавець не уповноважений на проведення перевірки місця проживання, перебування боржника - фізичної особи, які зазначені у виконавчому документі. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №826/15676/16.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи виконавчого напису (а.с. 64), який було надано Відповідачу на виконання, останній містить відомості щодо адреси реєстрації та місця проживання Позивача: АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена ОСОБА_1 самостійно у заяві про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку від 31.10.2011 року (а.с. 65-66), анкеті від 31.10.2011 року №038000044195 (а.с. 67-68).
У контексті наведеного судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
З аналізу вказаних вище положень чинного законодавства вбачається, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку.
За правилами ч. 3 ст. 5 Закону приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у випадках, передбачених цим Законом.
При цьому частиною 4 статті 4 вказаного Закону передбачено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, однією з яких є пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Отже, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.
Колегією суддів враховується, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Аналогічні вимоги до змісту виконавчого напису нотаріуса як виконавчого документа містять також положення ст. 89 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що у виконавчому написі повинні зазначатися, зокрема, найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб).
При цьому, згідно пп. пп. 2.1., 2.2. п. 2 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Пунктом 4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, який обов`язково повинен включати, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).
Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.
Таким чином, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 460/3537/20 підкреслив, що правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону є правомірним.
Якщо ж адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться поза межами виконавчого округу приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний повернути такий виконавчий документ.
Судовою колегією враховується, що згідно абз. 12 п. 3 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
Разом з тим, у межах цього спору виконавчий документ, а саме - виконавчий напис нотаріуса від 20.11.2020 року №93350, було пред`явлено до Приватного виконавця у межах виконавчого округу за вказаним у виконавчому документі місцем проживання боржника - ОСОБА_1 .
Як було зазначено вище, положеннями ч. 4 ст. 4 Закону встановлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. Однак, на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення у ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у вже згаданій постанові від 09.12.2020 року у справі № 460/3537/20.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Частиною 4 статті 24 Закону передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
За правилами абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 20.11.2020 року №93350, в якому було вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_1 , що знаходиться у межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. були всі визначені законом підстави для його відкриття, а також подальшого здійснення виконавчих дій у межах відповідного територіального округу так і поза його межами з урахуванням наведених вище приписів абз. 2 ч. 2, ч. 4, абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів (ч. 1).
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (ч. 2).
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3).
Отже, умовами стягнення на пенсію на підставі ч. 1 ст. 68 Закону є відсутність у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах та відсутність чи недостатність майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
У свою чергу, умовою стягнення на заробітну плату за іншими виконавчими документами без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника є письмова заява стягувача або за виконавчий документ, сума стягнення за яким не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Матеріали наявного у справі виконавчого провадження №63921132 свідчать, що у заяві про примусове виконання рішення ТОВ «Вердикт Капітал» просило у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) (а.с. 64). Відтак, відсутні підстави стверджувати, що оскаржувана у цій справі постанова від 18.12.2020 року прийнята неправомірно.
Посилання суду першої інстанції на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 29.01.2021 року у справі № 160/12729/19, від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17, від 29.01.2020 року у справі №804/476/17 та від 25.06.2019 року у справі №826/7969/16, судова колегія вважає помилковими з огляду на таке.
Так, у постанові у справі №160/12729/19 суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів про визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, виходячи з положень ст. 24 Закону, ст. ст. 9, 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», п. 1 розд. ІІ Інструкції № 512/5, зазначив, що Відповідач був наділений можливістю перевірити відомості, зокрема, про місцезнаходження боржника та був зобов`язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, виходячи із його зазначення стягувачем у заяві. Між тим, як зазначено Верховним Судом, відповідачем, як встановлено судами, не доведено, що у заяві стягувача було зазначено адресу боржника, яка відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Разом з тим, у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, матеріали виконавчого провадження безумовно свідчать, що й у заяві стягувача, й у виконавчому написі була вказана адреса, яка дозволяла приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва здійснювати примусове виконання рішення саме в окрузі міста Києва.
Позиція Верховного Суду у справі №804/476/17 не є релевантною до спірних правовідносин, адже у згаданій справі було встановлено факт відкриття виконавчого провадження щодо боржника - юридичної особи, адреса державної реєстрації якої перебувала поза межами виконавчого округу органу державної виконавчої служби.
Також не можуть вважатися релевантними до цієї справи позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 25.06.2019 року у справі №826/7969/16 та від 29.01.2020 року у справі №804/476/17, оскільки у першій справі виконавче провадження було відкрито за місцем перебування транспортного засобу, а не місця проживання чи реєстрації фізичної особи, а в другій - за непідтвердженим місцем проживання фізичної особи за наявності у державного виконавця достовірної інформації про місце реєстрації та місцезнаходження єдиного належного їй нерухомого майна.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що не є предметом розгляду даної справи встановлення факту укладання ОСОБА_1 та ТОВ «Вердикт Капітал» будь яких правочинів, а відтак посилання Позивача на те, що ніяких зобов`язань останньої перед Третьою особою не виникло, а виконавчий напис оскаржений у судовому порядку, не можуть бути підставою для скасування спірної у цій справі постанови.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки доказів порушення Приватним виконавцем правил територіальної діяльності матеріали справи не містять, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити у нове про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                           Л.В. Губська

          О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 14» липня 2021 року.