Постанова               
Іменем України                           
07 липня 2021 року
м. Київ
справа № 367/2117/19
провадження № 61-17766св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявник (боржник у виконавчому провадженні) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенко Тетяна Ігорівна,
заінтересована особа (стягувач у виконавчому провадженні) -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Саранюк Л. П., від 27 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ящук Т. І.,
Немировської О. В., Чобіток А. О., від 29 жовтня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенко Т. І., мотивуючи її тим, що на примусовому виконанні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві) перебувало виконавче провадження (далі - ВП) № 8280581 з примусового виконання рішення Ірпінського міського суду від 03 березня 2004 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
22 червня 2017 року головним державним виконавцем Голосіївського 
РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Бабковою Т. І. винесено постанову про закінчення ВП № 8280581.
Разом з тим, всупереч вимог статей 40, 41 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон 
№ 1404-VIII), за відсутності в матеріалах ВП відомостей про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, 23 січня 2019 року головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Яковенко Т. І. винесено постанову про відновлення ВП № 8280581.
Заявник посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 досяг повноліття, а відомості викладені в заяві стягувача ОСОБА_2 про відновлення виконавчого провадження та продовження стягнення аліментів у зв`язку з наявністю в ОСОБА_3 статусу дитини з інвалідністю та продовження ним навчання у вищому навчальному закладі не підтверджені належними доказами.
Також ОСОБА_1 вказував на те, що всупереч вимог Закону 
№ 1404-VIII будь-які документи в рамках ВП № 8280581 йому не направлялися. У вступній частині постанови про відновлення ВП 
від 23 січня 2019 року вказано про її винесення головним державним виконавцем Бабковою Т. І., однак фактично постанова підписана головним державним виконавцем Яковенко Т. І.
З урахуванням викладеного, заявник просив суд визнати дії головного державного виконавця Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Яковенко Т. І. щодо винесення 23 січня 2019 року постанови про відновлення виконавчого провадження № 8280581 неправомірними та скасувати таку постанову.
Короткий зміст оскаржених судових рішень 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, встановивши, що на теперішній час ВП № 8280581 не закінчено у зв`язку із наявністю заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, присудженим рішенням Ірпінського міського суду у справі 
2-52/2004, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої ним скарги.
Апеляційний суд погодився з висновками міського суду, вказавши, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відновлення ВП № 8280581 є правильними та такими, що спрямовані на забезпечення процесуальних гарантій прав стягувача щодо повного та фактичного виконання рішення; державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та на підставі Закону № 1404-VIII; нескасування у визначеному законом порядку постанови державного виконавця від 22 червня 2017 року про закінчення ВП, яка є очевидно незаконною, оскільки на момент її прийняття дитині виповнилось лише 16 років 5 місяців, не може бути підставою для визнання неправомірною постанови від 23 січня 2019 року про відновлення такого ВП; в матеріалах справи відсутні належні докази щодо повного виконання судового рішення у справі № 2-52/2004.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
В поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду касаційній скарзі на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення вимог його скарги в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 367/2117/19 та витребувано її матеріали з місцевого суду.
У лютому 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди не врахували, що наявність чинної постанови про закінчення ВП унеможливлює як відкриття нового ВП за таким виконавчим документом так і його відновлення, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 524/3607/19, 
від 02 липня 2020 року у справі № 727/11251/19 та від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15.
ОСОБА_1 стверджує, що викладені в оскарженій постанові відомості не відповідають дійсності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на утримання якого стягувалися аліменти, досягнув повноліття. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту ухилення ним від виконання зобов`язань зі сплати аліментів. Відомості про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів на день винесення постанови про закінчення ВП № 8280581 відсутні. Постанову про відкриття ВП заявник отримав лише 15 травня 2019 року, а тому, на думку заявника, усі дії державного виконавця вчинені у цьому ВП до зазначеної дати є протиправними. Крім того, судами було проігноровано відсутність у головного державного виконавця Яковенко Т. І. повноважень на підписання постанов від імені іншого державного виконавця.
Звертає увагу касаційного суду, що висновки Ірпінського міського суду у цій справі суперечать висновкам цього ж суду при розгляді інших його скарг на дії державного виконавця Яковенко Т. І. та скасування постанов у 
ВП № 8280581 (справи: № 367/2118/19, № 367/2122/19, 367/2120/19).
Крім того, суд апеляційної інстанції розглянув справу без його участі за наявності вмотивованого клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. 
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 
2004 року у справі № 2-52/2004 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 
1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з 24 січня 2003 року і до досягнення дитиною повноліття. 
На виконання вказаного рішення Ірпінським міським судом Київської області 03 березня 2004 року видано виконавчий лист № 2-52/2004 (далі - виконавчий лист № 2-52/2004).
Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Глущенко С. В. від 11 липня 2008 року відкрито ВП № 8280581 з виконання виконавчого листа № 2-52/2004.
22 червня 2017 року державним виконавцем Бабковою Т. І. винесено постанову про закінчення ВП №8280581 на підставі пункту 7 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII з посиланням на досягнення повноліття дитиною.
Докази направлення боржнику та стягувачу постанови від 22 червня 
2017 року про закінчення ВП №8280581 відсутні.
23 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до начальника Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 2-52/2004, вказувала, що із 2004 року по 2019 рік аліменти від боржника не надходили, просила перерахувати заборгованість по аліментам до 18 років, видати довідку-розрахунок по заборгованості з 2004 року до 2019 рік та продовжити стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що він є диною з інвалідністю та продовжує навчання у вищому навчальному закладі.
23 січня 2019 року головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Яковенко Т. І. винесено постанову про відновлення 
ВП № 8280581 на підставі статті 41 Закону № 1404-VIII.
Згідно з довідкою-розрахунком від 02 квітня 2019 року складеною головним державним виконавцем Яковенко Т. І., розмір заборгованості 
ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 до повноліття дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становить 135 350, 15 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) та рішення органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (пункт 7 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).
За змістом абзацу 2 частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Отже, наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 753/22579/17, від 17 квітня 2019 року у справі 
№ 914/4192/15, від 02 липня 2020 року у справі № 727/11251/19.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 січня 2019 року стягувач у ВП № 8280581 ОСОБА_2 звернулася до начальника Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .
В цей же день (23 січня 2019 року) державний виконавець виніс постанову про відновлення виконавчого провадження .
Однак на момент прийняття 23 січня 2019 року державним виконавцем постанови про відновлення ВП № 8280581 була чинною постанова 
від 22 червня 2017 року про закінчення цього ж виконавчого провадження, що не було враховано судами під час ухвалення судових рішень за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 .
Вматеріалах справи відсутні відомості про скасування постанови 
від 22 червня 2017 року про закінчення ВП № 8280581 чи визнання її незаконною судом в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України до прийняття державним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження.
За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувана постанова про відновлення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем в межах своїх повноважень та на підставі Закону № 1404-VIII є помилковим і суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у його постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 524/3607/19, від 02 липня 2020 року у справі № 727/11251/19 та 
від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15, на які заявник посилався в касаційній скарзі.
Порушення державним виконавцем визначеного статтею 41 Закону 
№ 1404-VIII порядку відновлення виконавчого провадження є підставою для скасування оскарженої постанови.
Відповідно до частини третьої статті 74 Закону 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Отже звернення ОСОБА_2 до начальника Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у 
м. Києві мало б стати підставою для здійснення процедури контролю у виконавчому провадженні № 8280581, в порядку, визначеному статтею 74 Закону № 1404-VIII, та, за наявності підстав, прийняття начальником ВДВС рішення про скасування постанови від 22 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження і зобов`язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані дії начальник відділу державної виконавчої служби не позбавлений можливості вчинити і після ухвалення остаточного судового рішення у розглядуваній справі.
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржені судові рішення необхідно скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 , визнання дій головного державного виконавця Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Яковенко Т. І. щодо винесення 
23 січня 2019 року постанови про відновлення ВП № 8280581 - неправомірними та скасування цієї постанови.
При цьому, саме по собі скасування оскарженої постанови державного виконавця не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку належним чином виконати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2004 року у справі № 2-52/2004 про стягнення аліментів на утримання дитини, а органи державної виконавчої служби - з дотриманням передбаченої законом процедури забезпечити повне фактичне виконання цього рішення суду.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року і постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення у справі.
Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенко Тетяни Ігорівни задовольнити.
Визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенко Тетяни Ігорівни щодо прийняття 
23 січня 2019 року постанови про відновлення виконавчого провадження № 8280581 неправомірними та скасувати вказану постанову.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович