ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«05» липня 2021 року
м. Харків
справа № 638/10414/20
провадження № 22ц/818/2520/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року в складі судді Грищенко І.О.
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем з 08 вересня 2016 року перебуває у шлюбі, від якого вони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та характери. У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливо.

Зазначила, що з червня 2020 року вони фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. З часу припинення шлюбних відносин примирення між ними не відбулось, і відповідного наміру вона не має.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 та нею, який зареєстрований 08 вересня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2047; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено; шлюб, зареєстрований 08 вересня 2016 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис за № 2047 – розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору, що складає 420,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, зокрема, не повідомив його належним чином про розгляд справи. Він не отримував ані судової повістки на 13 січня 2021 року, ані будь-яких документів від суду. Вказав, що він не подавав заяви про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд розглянув справу без з`ясування його дійсної позиції, зокрема, в частині необхідності надання строку на примирення сторін. Зазначив, що вважає розірвання шлюбу недоцільним, оскільки вони з позивачкою мають спільну дочку, яка потребує турботи обох батьків, та він не втрачав почуттів до дружини. Різних поглядів на життя вони не мають, а поодинокі сварки не можуть свідчити про неможливість збереження сім`ї.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які не проживають однією сім`єю та бажають припинити шлюбні відносини. Суд виходив з того, що відповідач обізнаний про розгляд справи та надав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 вересня 2016 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено актовий запис за № 2047 (а.с. 27).
Від шлюбу сторони мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного його повідомлення.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною п`ятою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та призначено судове засідання на 10 листопада 2020 року о 09-10 годині.

Копію зазначеної ухвали та позовної заяви направлено на адресу місця реєстрації відповідача, однак вона повернута до суду без вручення з довідкою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 28).
У подальшому справу передано на розгляд іншому судді, та ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання на 13 січня 2021 року о 10-00 годині.

Копію зазначеної ухвали направлено на адресу відповідача, проте будь-яких відомостей про її отримання матеріали справи не містять. 

Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність в них відомостей про направлення судом першої інстанції та отримання відповідачем судових повісток про виклик в судове засідання на 13 січня 2021 року, в якому ухвалено рішення суду першої інстанції.
Тобто, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Судова колегія звертає увагу на те, що 04 січня 2021 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі (а. с. 32). Однак, це клопотання не свідчить про те, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд, адже не містить даних про дату і час проведення судового засідання. У справі перед цією заявою відсутні будь-які дані, зокрема, поштові повідомлення, про вручення ухвали чи повістки, які би свідчили про те, що  ОСОБА_2   у встановлений частиною шостою статті 128 ЦПК України строк повідомлявся про день, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене рішення суду першої інстанції.

Подання відповідачем заяви про розгляд справи за його відсутності не виключає необхідності повідомляти його про дату, час і місце судового засідання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 263/4705/16-ц, провадження № 61-14763св19.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2  та ухвалив рішення без будь-яких доказів його належного повідомлення про день, час та місце судового засідання, про що відповідач зазначив у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

Виходячи з неналежного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце засідання суду, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи судове рішення по суті спору судова колегія виходить з наступного.
Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена  Конституцією України  охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 

Відповідно до  статті 112 СК України  суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі  статтею 111 СК України  суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені остаточно, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами носить формальний характер, та його збереження суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_2 щодо доцільності збереження шлюбу з урахуванням наявності у сторін дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачка не має бажання зберегти шлюбні відносини. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини в силу вимог статті 141 СК України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із ОСОБА_2 , доводи відповідача про порушення права на призначення подружжю строку для примирення є безпідставними. При цьому, з огляду на тривале знаходження справи в судах першої та апеляційної інстанцій сторони мали можливість досягти примирення. Проте, будь-яких даних про те, що з часу подання позову дотепер сторони примирились, суду не надано.

Крім того, у поданому до суду першої інстанції клопотанні ОСОБА_2 визнавав вимоги позивачки про розірвання шлюбу. Доказів того, що вказане клопотання він не подавав та підпис та ньому йому не належить, ОСОБА_2 не надано.

На підставі встановлених обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції як такого, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, судовий збір, сплачений нею за подання позову у розмірі 840,80 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

У зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 підстав для розподілу судового збору, сплаченого ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 08 вересня 2016 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис за № 2047 – розірвати.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840, 80 грн за подачу позовної заяви.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          О.М. Хорошевський

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.