ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 р. 	Справа № 480/380/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, по справі № 480/380/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України ,              Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів,спрямованих на їх соціальний захист   за участю   третьої особи               Служби безпеки України 
про визнання відмови та бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі за текстом - Мінреінтеграції, відповідач-1), Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист (далі за текстом - Міжвідомча комісія, відповідач-2), третя особа - Служба безпеки України (далі за текстом - третя особа, СБУ), в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України ради у розгляді заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тисяч гривень відповідно до Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1122;
- визнати протиправною бездіяльність Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, щодо неприйняття рішення про визнання ОСОБА_1 включеним до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, таких, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України;
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 включеним до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, таких, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України;
- зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 100 тисяч гривень на підставі поданої заяви від 06.07.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність відмови Мінреінтеграції у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тисяч гривень, як особі, що перебувала в полоні, з огляду на наявність у позивача такого права, яке закріплено в Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1122 «Деякі питання соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення» (далі - Порядок №1122).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі №480/380/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, третя особа - Служба безпеки України про визнання відмови та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо ненадання заяви ОСОБА_1 від 06.07.2020 на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Зобов`язано Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (пл. Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196, код ЄДРПОУ 40446210) передати на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 06.07.2020.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Відповідач-1, не погодившись із вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 480/380/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Мінреінтеграції за результатами розгляду заяви позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тисяч гривень надано вичерпну відповідь, в якій зазначено підстави, що унеможливлювали перерахування коштів одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зауважив, що Мінреінтеграції не може перерахувати кошти одноразової грошової допомоги без прийняття Міжвідомчою комісією рішення про визнання особою такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України. У свою чергу Міжвідомча комісія може прийняти таке рішення виключно на підставі відповідного звернення особи про визнання її такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, та в тому випадку, якщо відомості про таку особу містяться в переліку звільнених осіб, сформованому СБУ. Звернув увагу, що позивач взагалі не звертався з приводу визнання його особою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, відповідно до пункту 6 Порядку № 1122 та пункту 1 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 17 липня 2020 року № 57, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 серпня 2020 р.за № 779/35062 (далі - Положення №57), у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції помилково визнав протиправною бездіяльність Мінреінтеграції щодо розгляду позивачем заяви від 06.07.2020.
Також, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 29.05.2018 у справі №800/341/17 та від 12.11.2019 у справі №9901/12/19 наголосив, що суд першої інстанції, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обрав правову підставу та предмет позову та протиправно вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши Мінреінтеграції передати на розгляд Міжвідомчої комісії заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020.
Третя особа подала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 480/380/21 є таким, що в повному обсязі відповідає вимогам КАС України. Вважає належними підстави для розгляду заяви позивача на засіданні Міжвідомчої комісії, оскільки СБУ підтверджує відомості щодо перебування позивача у заручниках незаконних збройних формувань в районі антитерористичної операції з 25.08.2014 до моменту визволення - 26.12.2014. Наголосила, що у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету міністрів України № 1122 ОСОБА_1 набув право на отримання спірної допомоги. Звернула увагу, що антитерористичним центром при СБУ сформовано та надано на адресу Мінреінтеграції за вих.№33/8-355ДСК від 15.02.2021 відповідний перелік (є у розпорядженні відповідачів), в якому ОСОБА_1 вказаний під №1140. Посилаючись на ст.ст. 44, 51, 304, 315 та 316 КАС України, підсумувала, що суд першої інстанції, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 не змінював предмету та підстав позову та правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Позивач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.06.2020 №33/8-Т-839/138, 25.08.2014 ОСОБА_1 потрапив у заручники до незаконних збройних формувань в районі проведення антитерористичної операції та був визволений 26.12.2014.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18.04.2018 у справі №587/3367/17 була задоволена заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме юридичний факт перебування в полоні ОСОБА_1 у іррегулярних збройних формуваннях на окупованій Російською Федерацією частині території Донецької області України в період з 25 серпня по 26 грудня 2014 року, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
06.07.2020 позивач звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з заявою, у якій просив на підставі пунктів 12, 13 Порядку № 1122, виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 100 тис. гривень за рахунок та в межах коштів, передбачених за програмою "Заходи щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю вказаних осіб, підтримки зазначених осіб та членів їхніх сімей, заходи з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, виплати державних стипендій імені Левка Лук`яненка".
До вказаної заяви позивач додав: копії паспорта; копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; копію листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.06.2020 № 33/8-1-839/138; копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також реквізити для зарахування коштів.
Розглянувши вказану заяву, відповідач надіслав на адресу позивача лист №22/т-944-22-1688 від 19.11.2020, у якому зазначив, що інформує про те, що наразі Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України розробляється нормативно - правовий акт, що дозволить комплексно вирішити питання осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення та забезпечити виплату одноразової грошової компенсації громадянам України, захоплених як заручники внаслідок збройної агресії проти України, позбавлених свободи з політичних мотивів або захоплених як військовополонені, (після їх звільнення) у зв`язку із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Не погоджуючись з відповіддю, викладеною у вищевказаному листі, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Мінреінтеграції при розгляді заяви позивача про виплатату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тис. гривень не прийнято жодного рішення та не дотримано алгоритму дій, визначеного Порядком № 1122, а також Положенням № 57, чим допущено протиправну бездіяльність щодо передачі на розгляд Міжвідомчої комісії заяви позивача.
Також суд першої інстанції, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача та визнати протиправною бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо ненадання заяви позивача від 06.07.2020 на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, а також зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України передати на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист заяву позивача від 06.07.2020.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, щодо неприйняття рішення про визнання ОСОБА_1 включеним до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, таких, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, зобов`язання Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 включеним до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, таких, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, зобов`язання Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 100 тисяч гривень на підставі поданої заяви від 06.07.2020, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Перелік та послідовність здійснення заходів, спрямованих на соціальний захист осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, та регулювання питання системної, безперервної та ефективної взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування під час надання допомоги таким особам визначає Порядок №1122.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1122 дія цього Порядку поширюється, зокрема, на громадян України, захоплених як заручники внаслідок збройної агресії проти України, позбавлених свободи з політичних мотивів або захоплених як військовополонені у зв`язку із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1122 рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, приймається міжвідомчою комісією, яка утворюється Мінреінтеграції.
Положення про міжвідомчу комісію та її персональний склад затверджуються Мінреінтеграції.
Приписами пунктів 12, 13 Порядку № 1122 визначено, що після повернення звільнених осіб на територію України їм виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 100 тис. гривень за рахунок та в межах коштів, передбачених за програмою «Заходи щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю вказаних осіб, підтримки зазначених осіб та членів їхніх сімей, заходи з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, виплати державних стипендій імені Левка Лук`яненка».
Для виплати допомоги звільнена особа звертається до Мінреінтеграції з відповідною заявою, в якій зазначаються реквізити її особового рахунка, відкритого у банківській установі, на який перераховується допомога. До заяви додаються: 1) копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, яку незаконно позбавлено особистої свободи; 2) копія довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків особи, яку було незаконно позбавлено особистої свободи (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); 3) копія паспортного документа іноземця або особи без громадянства та документ, що підтверджує законність їх перебування на території України.
Пунктом 15 Порядку №1122 встановлено, що Мінреінтеграції після зіставлення заяви та документів, зазначених у пункті 13 цього Порядку, з переліком осіб, визнаних міжвідомчою комісією такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, перераховує відповідні кошти на особовий рахунок особи, відкритий у банківській установі, який зазначено в заяві.
На виконання пункту 6 Порядку №1122 наказом Мінреінтеграції «Про утворення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист» від 17 липня 2020 року №57 (далі по тексту - Наказ №57), утворено міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, та затверджено Положення про неї (далі по тексту - Положення № 57).
Наказ № 57 набрав чинності з дня його офіційного опублікування, а саме з 21 серпня 2020 року.
Згідно із підпунктами 1, 2, 3 пункту 1 розділу ІV Положення № 57, основними завданнями Комісії є:
прийняття рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України;
прийняття рішення щодо надання бюджетних коштів у розмірі, встановленому законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням;
надання рекомендацій щодо закладу охорони здоров`я, яким може надаватися медична та реабілітаційна допомога особам, які були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, які не є військовослужбовцями та працівниками, а також резервістами, військовозобов`язаними Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцями військових прокуратур, особами рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейськими, особами рядового, начальницького складу, військовослужбовцями МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до пункту 2 розділу ІV Положення № 57, для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, зокрема, особа, позбавлена особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, звертається до Мінреінтеграції з письмовим зверненням. До звернення додаються: 1) копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 2) відомості або документи, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи свободи внаслідок збройної агресії проти України; 3) інші документи та/або інформація, які заявник вважає за потрібне додати до звернення.
Підстави для відмови у визнанні особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України та/або наданні бюджетних коштів передбачені пунктом 4 Положення № 57, а саме: набуття законної сили обвинувальним вироком суду України стосовно особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або позбавленої особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю, у зв`язку із вчиненням нею злочину проти основ національної безпеки України, вчиненням або сприянням вчиненню терористичного акту, в тому числі втягненням у вчинення терористичного акту, публічними закликами до вчинення терористичного акту, створенням терористичної групи чи терористичної організації, фінансуванням тероризму, вчиненням злочину у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та неподання/подання не в повному обсязі документів, відомостей, передбачених цим Положенням, або подання їх неналежною особою.
З аналізу наведених норм слідує, що прийняттю Мінреінтеграції рішення про виплату особі одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тис. гривень відповідно до Порядку № 1122 передує прийняття цим же міністерством, однак в особі Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України рішення про визнання заявника особою, що що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.
При цьому, вказаними нормами встановлено, що для прийняття Комісією такого рішення особі слід звернутися до Мінреінтеграції із відповідною заявою та доданими до неї документами, визначеними в п. 2 розділу ІV Положення № 57 (1) копіями документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 2) відомостями або документами, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи свободи внаслідок збройної агресії проти України; 3) іншими документами та/або інформацією, які заявник вважає за потрібне додати до звернення).
Так, матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до Мінреінтеграції  із заявою від 06.07.2020 про виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.п. 12, 12 Порядку № 1122, ОСОБА_1 надав такі документи: копії паспорта, копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; копію листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.06.2020 № 33/8-1-839/138, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також зазначив реквізити для зарахування коштів.
Тобто, з наведеного слідує, що позивач надав до Мінреінтеграції всі, визначені п. 2 розділу ІV Положення № 57 документи, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач-1, після отримання вказаної заяви позивача та доданих до неї документів, повинен був проаналізувати їх зміст та розглянути заяву по суті порушених в ній питань (прохань) або, в разі відсутності такої можливості (зокрема, зумовленої особливостями розгляду порушених в заяві питань), перенаправити таку заяву до відповідного стуктурного підрозділу міністерства за належністю.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, Мінреінтеграції, отримавши заяву позивача від 06.07.2020 разом з додатками, проявивши формальне ставлення, не дослідивши належним чином її зміст та зміст доданих до неї документів, надіслало позивачу відповідь, в якій зазначило, що необхідною передумовою для перерахуванння Мінреінтеграції коштів одноразової грошової допомоги є рішення міжвідомчої комісії про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, для прийняття якого заявнику слід подати до міністерства відповідне письмове звернення з доданими до нього документами, що з огляду на наведені вище обставини (подання позивачем відповідної заяви та необхідних документів), по-перше, не відповідає дійсності, по-друге, свідчить про протиправну бездіяльність Мінреінтеграції, яка виразилась у порушенні відповідачем алгоритму дій, визначеного Порядком № 1122 та Положенням № 57, а саме нерозгляді на засіданні комісії заяви позивача про виплату йому одноразової грошової у розмірі 100 тис. гривень, як особі, передбаченої пунктами 12, 13 Порядку №1122, що стало наслідком для неприйняття жодного рішення (про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 100 тис. гривень або відмову у такій виплаті).
Крім того, слід відмітити, що позивач звернувся із заявою про виплату спірної допомоги 06.07.2020, тобто до набуття чинності Положенням № 57 (дата набуття чинності 21 серпня 2020 року), яким, зокрема встановлено, що прийняттю Мінреінтеграції рішення про нарахування та виплату особі одноразової грошової допомоги у розмірі 100 ти. грн передує прийняття Комісією рішення про визнання заявника особою, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, для прийняття якого необхідно подавати до Мінреінтеграції окрему заяву.
Тобто, ОСОБА_1 не міг передбачити необхідність подання до Мінінтеграції заяви про прийняття рішення про визнання його особою, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.
При цьому колегією суддів встановлено, що приписами пунктів 12, 13 Порядку № 1122 не встановлено передумови для виплати спірної грошової допомоги як прийняття рішення про визнання його особою, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, що свідчить про дотримання позивачем порядку звернення із заявою про виплату спірної грошової допомоги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо ненадання заяви позивача від 06.07.2020 на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист та наявністю підстав для зобов`язання Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України передати на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист заяву позивача від 06.07.2020.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
В силу приписів ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ст.240, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 480/380/21 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич