ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1489/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/11269/20 Категорія: 301030000 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 вересня 2021 року                                                        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Вініченко Б.Б.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач (скаржник) -  ОСОБА_1 ,
відповідачі – АТ «Альфа-Банк», державний реєстратор Діденко О.П. КП «Реєстраційний-центр», 
третя особа – державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2021 (повний текст складено 24.05.2021, суддя в суді першої інстанції Пересунько Я.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Діденка Олександра Петровича КП «Реєстраційний-центр», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, скасування запису про право власності, поновлення відомостей про право власності,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний №45949518 від 14.03.2019, державного реєстратора Діденка О.П. КП «Реєстраційний-центр» Черкаської області, на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк»; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на вищевказану квартиру за позивачем.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.04.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 895/06-034-232 на придбання квартири АДРЕСА_1 . 
20.04.2007 ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та за рахунок частково кредитних, а частково власних коштів – стала власником квартири АДРЕСА_1 .
У забезпечення виконання умов кредитного договору 20.04.2007 між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передає банку в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого надається кредит, заставною вартістю 364 610 грн.
Із наявного у ОСОБА_1 виконавчого напису нотаріуса стало відомо, що 05.09.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковим А.І. згідно з виконавчим написом ВКТ № 407023 звернуто стягнення на належну їй квартиру, а за рахунок коштів від реалізації квартири вирішено задовольнити вимоги АКБ СР «Укрсоцбанк» в розмірі 89 398,25 швейцарських франків. 
Із наступного позову банку про виселення та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про перереєстрацію 14.03.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційний-центр» Діденком О.П. права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк».
На думку позивачки, квартира вибула з її власності незаконно, без її згоди, в період дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; іншого житла у власності вона не мала і не має.
Як підстава виникнення права власності згідно рішення державного реєстратора значиться рекомендоване повідомлення про вручення серія та № 140004228857 0, видане 14.12.2018, про звернення стягнення, яке позивач не отримувала.
Крім того, на час реєстрації права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк було чинним обтяження, накладене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. на підставі договору іпотеки від 20.04.2007.
Через деякий час позивачу стало відомо, що право власності на її квартиру зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акта серія та №10221-10229 від 11.10.2019. За даними ЄДРПОУ юридичну особа АТ «Укрсоцбанк» припинено; правонаступником зазначено АТ «Альфа-Банк».
Позивач просить врахувати, що в постанові ВП ВС від 19.05.2020  у справі №644/3116/18 міститься правовий висновок про відсутність підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем в період дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, введеного Законом від 03.06.2014 .
Оскільки її квартира підпадає під ознаки, наведені в ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то рішення про реєстрацію права власності на таку квартиру за АТ «Укрсоцбанк» є протиправним, а запис про державну реєстрацію права власності на неї за АТ «Альфа-Банк» підлягає скасуванню.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2021 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. Суд виходив з того, що скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є належним та ефективним способом захисту прав позивача,оскільки, скасовуючи рішення державного реєстратора, суд не вирішує питання про наявність прав у позивача. Також позивач не оскаржує інше рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на це ж майно за відповідачем.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 23.06.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги. Скаржник зазначає, що за її вимогами належним способом захисту буде відновлення становища, яке існувало до порушення прав (ст. 16 ЦК України), що не суперечить вимогам ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», отже заявлені у справі позовні вимоги відповідають критерію ефективного захисту прав позивача. ВП ВС у постанові від 04.09.2018 у справі №915/127/18 вказала, що належним способом захисту права позивача є скасування запису про державну реєстрацію права власності, а не скасування відповідного рішення державного реєстратора.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» проти її вимог заперечило, зазначивши про правильність висновків суду в цій справі та про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 20.04.2017 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 895/06-034-232 за умовами якого останній надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в розмірі 89 100 швейцарських франків на придбання квартири АДРЕСА_1 , зі сплатою 9,20 % річних, щомісячним погашенням, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.04.2032. 
20.04.2007 ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу стала власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 4 договору купівлі-продажу квартири вказана квартира продана за 364 610 грн., що становить еквівалент 72 200 доларів США, з яких 18 685 грн. (еквівалент 3 700 доларів США) покупець передав продавцю до підписання цього договору, а решту грошей в розмірі 345 925 грн. (еквівалент 68 500 доларів США) на день остаточного розрахунку, покупець зобов`язується сплатити не пізніше 20.04.2007, що повинно підтверджуватись нотаріально посвідченою заявою представника продавців при отриманні повного розрахунку.
Згідно з нотаріально посвідченою заявою продавців від 20.04.2007 вони отримали повний розрахунок за продану квартиру і не мають матеріальних претензій та фінансових вимог до ОСОБА_1 .
У забезпечення виконання умов указаного кредитного договору 20.04.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-232, за умовами якого остання передає банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом п. 4.5.3 Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 
Додатковою угодою № 1 до Іпотечного договору внесено зміни та доповнення до п. 1.3 статті 1 Іпотечного договору та викладено його в наступній редакції: «1.3. Вартість Предмету іпотеки за згодою Сторін становить 365 873 грн., що за офіційним курсом НБУ становить еквівалент 87 056,23 швейцарських франків на момент підписання цього договору».
12.12.2018 АТ «Укрсоцбанк», як правонаступник АКБСР «Укрсоцбанк», надіслало на дві адреси ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, які вважаються врученими згідно з п. 6.2 Іпотечного договору.
Як убачається із матеріалів реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , 14.03.2019 представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора КП «Реєстраційний-центр» Діденка О.П. із заявою про державну реєстрацію за банком права власності на квартиру, внаслідок чого 22.03.2019 цим державним реєстратором на підставі рекомендованого повідомлення про вручення від 14.12.2018, повідомлення про звернення стягнення від 12.12.2018 , договору кредиту від 20.04.2007, та іпотечного договору від 20.04.2007, прийнято рішення № 46101086 про проведення державної реєстрації права приватної власності АТ «Укрсоцбанк» на зазначене нерухоме майно (оспорювана в цій справі).
У зв`язку з ліквідацією АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», протоколом № 4/2019 загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено передавальний акт та вирішено визначити, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в Передавальному акті, виникає в АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15.10.2019. 
З огляду на викладене, 06.02.2020 представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до державного реєстратора Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням указаного державного реєстратора № 51040966 від 09.02.2020 проведено державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава: передавальний акт, виданий 11.10.2019 (теж оспорюється позивачем у справі). 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вказав про те, що обраний позивачем спосіб захисту права є неналежним, оскільки скасовуючи рішення державного реєстратора, суд не вирішує питання про наявність прав у позивача.
Надаючи оцінку таким висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд враховує таке.
Частинами 1, 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час проведення спірної державної реєстрації в березні 2019 року) не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом застави згідно ст.4 ЗУ "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст.5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Вказані норми законодавства, в тому числі, покладені позивачем в основу її доводів про незаконність переходу придбаної за кредитні кошти квартири у власність до іпотекодержателя та проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за новим власником та відповідають правовій позиції ВП ВС, який викладено у справі № 644/3116/18 від 19 травня 2020 року.
Одночасно, як вірно вказав суд першої інстанції, згідно ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. 
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Предметом спору у справі є вимоги про: 1) скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний №45949518 від 14.03.2019, державного реєстратора Діденка О.П. КП «Реєстраційний-центр» Черкаської області, на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; 2) скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк»; 3) поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на вищевказану квартиру за позивачем.
Проте, з огляду на вищевикладені норми ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо можливості скасування судом рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав, виключно з одночасним вирішенням питання про речове право, позовні вимоги, заявлені позивачем у цій справі, не призведуть до поновлення її прав на спірну квартиру, адже позивач не порушує перед судом питання про визнання права власності на майно (про наявність речового права), що є імперативною вимогою законодавства для застосування обраного позивачем способу захисту, як зазначено вище.
Вказані правові висновки відображені в практиці ВС у постановах від 16.09.2020  (справа №352/1021/19) та від 03.09.2020 (справа №914/1201/19).
У аспекті вищенаведеного апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що за її позовними вимогами належним способом захисту буде відновлення становища, яке існувало до порушення прав (ст. 16 ЦК України), що не суперечить вимогам ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже вказана вимога (поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на вищевказану квартиру за позивачем) є похідною від вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем АТ «Альфа Банк» (основні вимоги), задоволення яких можливе лише з урахуванням положень спеціального законодавства (ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») у разі одночасного звернення до суду з позовною вимогою про вирішення питання про речове право, що в цій справі не мало місця.
Отже обраний спосіб захисту прав позивача є неефективним, так як не призведе до захисту її права власності на спірну квартиру, для чого було подано позов в цій справі, за відсутності вимог про вирішення питання про речове право щодо такого майна.
Посилання скаржника на те, що ВП ВС у постанові від 04.09.2018 у справі №915/127/18 вказала, що належним способом захисту права позивача є скасування запису про державну реєстрацію права власності, а не скасування відповідного рішення державного реєстратора, не спростовує правильності висновків суду в цій справі про те, що вирішення вимог щодо правомірності державної реєстрації права можливе лише у разі одночасного звернення до суду із вимогою щодо речового права, що відповідає приписам ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже скаржником в апеляційній скарзі не доведено помилкове вирішення справи судом першої інстанції в цій справі.
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційна скарга позивача не містить.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Оскільки ухвалою апеляційного суду від 12.07.2021 скаржника звільнено від сплати судового збору за апеляційний перегляд на підставі п. «г» ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» як члена багатодітної сімї, витрати по його оплаті слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2021 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Діденка Олександра Петровича КП «Реєстраційний-центр», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, скасування запису про право власності, поновлення відомостей про право власності – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.09.2021.

Суддя-доповідач                        

       Судді