ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 липня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 726/751/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Герман Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталя Володимирівна про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», від імені якого діє адвокат Матвійчук Михайло Зенонович, на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2021 року (головуючий у 1 інстанції Байцар Л.В.),-
ВСТАНОВИВ:

14 травня 2021 року на адресу Садгірського районного суду м. Чернівці  надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталя Володимирівна про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав.
Того ж дня, подана до суду заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343105473101.
        В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначала,  що у зв`язку із набуттям  права власності банком на предмет іпотеки, у позасудовому порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , вона та іпотекодавці, які проживають у даній квартирі, були позбавлені права власності на житло. 
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/748/21

Вказувала, що до вирішення спору про протиправність такого набуття існує великий ризик вчинення банком дій, які можуть бути направлені на реалізацію цього майна третім особам, на позбавлення права користування квартирою всіх іпотекодавців, які там мешкають, ставити питання про визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою та чинити інші перешкоди у користуванні квартирою. 
Просила суд застосувати заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.05.2021 року заяву задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343105473101.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Акціонерним товариством «Альфа-Банк», від імені якого діє адвокат Матвійчук Михайло Зенонович, подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в забезпеченні позову.
Доводи скарги обґрунтовує тим, що заявником не надано жодного документу, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна наведено також не було. 
Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів на обґрунтування зробленого судом припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити не можливим виконання судового рішення, не врахував інтересів АТ «Альфа-Банк» як кредитора, а також не перевірив, чи вживаються кредитором дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки.
Не звернув уваги суд першої інстанції також на не співмірність заходів забезпечення позову, адже іпотечний договір є чинним, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, та підтверджена чисельною судовою практикою.
Крім того, вказує, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, обмежує власника у праві користуватися та розпоряджатися своїм майном а тому є беззаперечним порушенням принципу мирного володіння майном і права власності в цілому. Зокрема, таке забезпечення позбавляє власника можливості передавати майно в оренду, укладати угоди щодо постачання (надання) комунальних послуг, тощо.
Судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення, що зобов`язаний був зробити, оскільки позивач не надав доказів того, що у нього наявне інше нерухоме майно якого буде достатньо для відшкодування можливих збитків відповідача від забезпечення позову (несплата комунальних платежів, знецінення майна (в результаті зносу, старіння, неналежного догляду, можливих зумисних дій позивача)).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга 
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
        Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення по справі, оскільки існує ризик відчуження квартири на користь третіх осіб
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову – це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб – це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема – через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада
2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), і підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.
З матеріалів справи вбачається, що інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належне ОСОБА_1 та майновим поручителям на майно, а саме рішення індексний номер 57782106 від 21.04.2021 року «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» відповідно до якого за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що 21.04.2021 року за відповідачем зареєстроване право власності на квартиру, тому у цьому випадку має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
На спростування доводів апеляційної скарги про не співмірність заходів забезпечення позову, так як іпотечний договір є чинний, та діє презумпція правомірності правочину, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру в даному випадку є недоцільним, оскільки вони не є співмірними заявленим позовним вимогам, враховуючи наступне.
Ухвала суду про накладення арешту на майно відповідача виконується державним виконавцем в порядку, визначеному у ст. 56 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження».
Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулюються питання застосування арешту, має назву «Арешт і вилучення майна (коштів) боржника». Аналіз змісту вказаної статті дає підстави стверджувати, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. При цьому арешт може стосуватися як заборони розпоряджатися майном, так й заборони користуватися ним.
Отже, Закон України «Про виконавче провадження» розмежовує такі процесуальні дії, як накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису і арешту майна. Накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії - це два різні способи забезпечення позову.
Отже, колегія суддів вважає, що зі змісту оскаржуваної ухвали необхідно виключити висновки суду щодо накладення арешту, змінивши спосіб забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна.
Матеріали справи не містять доказів що незабезпечення позову у інший спосіб про який просить позивач, унеможливить виконання рішення суду.
Заборона відчуження спірного майна є достатнім заходом забезпечення даного позову.
Заборона АТ «Альфа-Банк» вчиняти дії, направлені на відчуження квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23431054731011 до вирішення справи по суті унеможливить зміну власника спірного майна до моменту закінчення розгляду справи, що, у свою чергу, відповідає меті забезпечення позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти дії, направлені на відчуження квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343105473101до вирішення справи по суті.
Колегія суддів виходить з того, що вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження.
При цьому суті іпотеки, як виду забезпечення, такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.
Заборона відчуження іпотечного майна не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Зазначений висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19 (провадження № 61-8963св20), від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), підстави відступати від зазначеного висновку судом не встановлено.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, є неспівмірним позовним вимогам, однак на думку суду заборона відчуження спірного майна є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував зустрічного забезпечення, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.
Заявник не посилався на докази існування зазначених підстав, з огляду на що доводи у наведеній частині є необґрунтованим
На спростування доводів апеляційної скарги, що оскаржуваною ухвалою порушується принцип мирного володіння майном і права власності в цілому, колегія суддів зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову до розгляду позовної заяви про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, застосовані з урахуванням можливого реального виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову ОСОБА_1 та забезпечення конституційного права на житло мешканців спірної квартири.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову не шляхом накладення арешту на квартиру, а шляхом заборони відчуження квартири.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
        
         Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», від імені якого діє адвокат Матвійчук Михайло Зенонович, задовольнити частково.
Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2021 року змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції: « Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково. Заборонити Акціонерному товариству «Альфа-Банк», відчужувати квартиру  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343105473101».
         В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Дата складання повного тексту постанови 16 липня 2021 року.

Головуючий      А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Литвинюк