П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5694/20	

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м.Миколаїв, 16 лютого 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення від 16.10.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення від 16.10.2019 року щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії за період з 03.08.2011 року; зобов`язання провести перерахунок загального стажу робот з урахуванням виключення періоду з 01.03.2003 по 31.12.2003 з періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, починаючи з 03.08.2011 року та виплатити різницю між перерахованою та призначеною пенсією та виплачувати її в подальшому.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у виключенні періоду роботи з 01.03.2003 по 31.12.2003 з періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії та не перерахував пенсію з 03.08.2011 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове яким задовольнити позов.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив про те, що приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено можливість за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, за умови, що такі періоди в сумі складають не більше як 10% тривалості страхового стажу. Відповідачем було здійснено перерахунок та виплату пенсії з 23.11.2018р. Однак, на думку апелянта, оскільки її право на правильне застосування пенсійного законодавства при призначенні позивачці пенсії було порушено саме при зверненні за призначенням, і відповідач, скориставшись юридичною необізнаністю позивачки звузив обсяг її права на правильно визначений розмір пенсії, з урахуванням всіх позицій Закону №1058, позивачка й звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області з вимогою здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 03.08.2011р. до 22.11.2018р., оскільки суми пенсій не виплачені саме з вини відповідача. Відповідач в межах своєї компетенції не вжив заходів щодо дотримання законних інтересів позивачки, своєю бездіяльністю порушив її право на отримання пенсії у відповідному розмірі, що в свою чергу виразилось у безпідставному заниженні нарахованої ОСОБА_1 пенсії. Також, апелянт посилаючись на приписи ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказує про те, що суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком.
12.05.2021р. (вхід. № 10024/21) від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому пенсійний орган вказує на хибність доводів апелянта, мотивуючи тим, що даний вид перерахунку пенсії позивачки про який просила ОСОБА_1 з виключенням страхового стажу за період з 01.03.2003р. по 31.12.2003р. з дати її призначення (03.08.2011), не передбачений чинним законодавством. До того ж виключення страхового стажу позивачки за указаний період було здійснено на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. по справі №400/1246/19. Водночас, відповідач у справі наголошує на том, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15.11.2013 по справі № 485/2243/13-а (провадження № 2-а/485/34/13, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року) зобов`язано УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області провести обчислення пенсії ОСОБА_1 згідно з положеннями ст. 24, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2013 року № 1058, без врахування заробітної плати за період страхового стажу один рік чотири місяці вісімнадцять днів з 01.01.2004 року по 31.07.2011 року; зобов`язано УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області виплатити ОСОБА_1 визначений розмір пенсії за віком з 12.03.2013 року за виключенням здійснених виплат.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 року по справі № 485/817/14-а (провадження № 2-а/485/38/14) зобов`язано УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за період з 03.08.2011 по 11.03.2013, згідно з положеннями ст. 24, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без врахування заробітної плати за період страхового стажу з 01.02.2004 по 01.02.2010 року.
Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04.08.2015 по справі № 485/817/14-а (провадження № 2-а/485/50/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 року) визнано дії УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області щодо призначення пенсії за період з 03.08.2011 по 11.03.2013 протиправними та зобов`язано нарахувати і виплатити різницю між перерахованою та призначеною пенсією за вказаний період.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року по справі № 400/1246/19 (яке набрало законної сили 27.08.2019) позов ОСОБА_1 до Снігурівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області задоволено, зобов`язано Снігурівське об`єднане управління пенсійного фонду України Миколаївської області провести перерахунок  з урахуванням виключення періоду з 01.03.2003 року по 31.12.2003 року, тобто 10 календарних місяців з періоду, за яких  враховується заробітна плата для обчислення пенсії, починаючи з 23.11.2018.
21.06.2019 позивач звернулася з заявою про перерахунок пенсії, виключивши з розрахунку заробітної плати для розрахунку пенсії період з 01.03.2003 року по 31.12.2003 року включно відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.08.2011 року - моменту призначення пенсії.
16.10.2019 року відповідач прийняв рішення № 560/03.19-р, яким відмовив у перерахунку пенсії, оскільки такий перерахунок не передбачений чинним пенсійним законодавством.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено здійснення перерахунку з моменту призначення пенсії, яке було здійснено майже 10 років тому. Єдиною підставою для перерахунку пенсії без обмеження строку - це вина органу ПФУ при призначенні пенсії. В свою чергу, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка не зазначила яку норму законодавства було порушено відповідачем, навпаки ст. 40 Закону № 1058 зазначено, що саме за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії, виключається будь-який період з страхового стажу. Позивач виявила це бажання тільки 23.11.2018р., тому з цього періоду їй здійснено перерахунок пенсії без врахування заробітної плати за період страхового стажу з 01.03.2003р. по 31.12.2003р.
Окрім того, посилаючись на приписи Закону України №540-IX від 30.03.2020р., суд першої інстанції вважав не порушеним передбачений ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.
У відповідності до ст. 311 КАС України, колегія суддів вражає можливим розглянути дану справу у порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.5 якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
В силу вимог ч.1, 2ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ч.3ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. 
При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Колегія суддів зазначає, що реалізація права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. 
До того ж, за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої передбачено, - якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 пропустила встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк, оскільки спірним у справі є рішення територіального органу ПФУ від 16.10.2019 року, яке позивачкою отримано було 26.11.2019 року. При цьому до суду з даним позовом про скасування вказаного рішення відповідача вона звернулась лише 08.12.2020року. Тобто по спливу більше аніж рік після отримання спірного у справі рішення суб`єкта владних повноважень.
Однак, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції помилково не звернув на вказані обставини уваги.
До того ж, залишилось поза увагою суду першої інстанції й той факт, що звертаючись до суду з цим позовом поза межами встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку, позивачка не просила про його поновлення, не зазначала поважних та обґрунтованих підстав для його поновлення.
Колегія суддів наголошує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, які б завадили позивачу своєчасно звернутися до суду з позовними вимогами про визнати протиправним рішення відповідача від 16.10.2019р. щодо відмови ОСОБА_1 про перерахунок та виплату пенсії за період з 03.08.2011р.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин його пропуску.
Посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на приписи Закону №540-IX від 30.03.2020р. колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №291,постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343,постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392,постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500) з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року на всій території України установлено карантин.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень КАС України (в редакції зі змінами внесеними Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
В подальшому Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX внесено зміни до кодексів та зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими Кодексами), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.
При цьому, пунктом 3 вищезазначеного Закону визначено пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викласти в такій редакції:
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за відповідною заявою поновлює процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. При цьому, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом № 731-IX від 18 червня 2020 року. Закон №731-IX від 18.06.2020 року набув чинності 17 липня 2020 року. Враховуючи дату набуття чинності Законом № 731-IX, 20-денний строк закінчився 06 серпня 2020 року.
Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі (ухвала від 14.12.2020 року (а.с.14)) не вирішував питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами. Позивачка звертаючись до суду, не подавала відповідної заяви про визнання поважними причини пропуску строку на подання даного позову до адміністративного суду. До того ж, не обґрунтовувала їх й посиланням на обмеження, зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином
За визначенням п. 8 ч.1ст.240 КАС України, суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.3 та 4ст.123 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене, оскільки в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений ч.2ст.122 КАС України та підстави для поновлення такого строку позивачем не наведено, а судом апеляційної інстанції таких не встановлено, колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при задоволенні позову неправильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та позов залишити без розгляду.
Керуючись ст. ст. 238, 240-243, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 400/5694/20 - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання скасування рішення від 16.10.2019р. та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.