РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/2792/21
Провадження № 22-ц/4815/772/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С. С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Ковальчук Н. М.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.,

учасники справи: 
позивач       – ОСОБА_1 ,
відповідачі  – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Єрьомкіним  Ігорем Володимировичем на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року (постановлену у складі судді Левчука О. В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

       в с т а н о в и в :

12 лютого 2021 року адвокат Єрьомкін  І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики. 
Заяву обгрунтовує тим, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо повернення коштів згідно договору позики. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Просив суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , що належить їй на праві власності, а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 29367440) та на майно ОСОБА_3 , що належить йому на праві власності, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 61,9 кв.м, житлова плоша 37,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505358656101).
Ухвалою Рівненського міського суду  Рівненської області від 16 лютого 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову не доведено тієї обставини, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду. Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачами недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову. З врахуванням наведеного, місцевий суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, а тому відмовив у задоволенні заяви.
Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, представник  ОСОБА_1  – адвокат Єрьомкін  І.В. оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що реалізація відповідачами наявного у них майна може ускладнити виконання рішення суду, адже ОСОБА_3 свідомо здійснює намір продати своє нерухоме майно. Разом з тим не існує жодних перешкод для відчуження частки у нерухомому майні і ОСОБА_2 ..
Вважає, що судом першої інстанції не оцінено те, що сума позичених коштів є значною, а накладення арешту на майно є необхідним механізмом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів. Тобто, він просить про забезпечення позовних вимог таким чином і у такій мірі, як це необхідно для збереження на час розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Разом з тим, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушуватимуть права та інтереси відповідачів.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Єрьомкін  І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за укладеним між сторонами договором позики у розмірі 811 643,42 грн..
У ході розгляду місцевим судом даного спору, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову.
Заяву обґрунтовує тим, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо повернення коштів згідно договору позики. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Просить суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , що належить їй на праві власності, а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 29367440) та на майно ОСОБА_3 , що належить йому на праві власності, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 61,9 кв.м, житлова плоша 37,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505358656101).
Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.
З такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитися не може.
Згідно зі ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. 
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. 
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пунктах 3-4, 10-11 своєї постанови від 02 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) (аналогічне положення міститься і у ст. 150 ЦПК України в редакції 2017 року) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Суди апеляційної інстанції при розгляді цивільних справ мають перевіряти дотримання судами процесуального законодавства щодо забезпечення позову.
Приходячи до переконання про задоволення апеляційної скарги та вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів бере до уваги, що 03 листопада 2020 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір позики. Згідно даного договору позивач передав у власність відповідачам грошові кошти у сумі 28 399 доларів США, що станом на дату укладання договору складає 811 643,42 грн.. Сторони договору погодили, що позичені кошти повертаються відповідачами солідарно, у строк відповідно до узгодженого графіку платежів. У разі неповернення позичальниками встановлених графіком платежів коштів понад 30 календарних днів позикодавець вправі достроково, в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати у позичальників дострокової сплати всієї суми боргу. Відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань, не повертають позику згідно узгодженого графіку платежів, у зв`язку з чим позивач і звернувся із даним позовом.
Враховуючи розмір позовних вимог, які випливають із договірних правовідносин, що виникли між сторонами, апеляційний суд приходить до обґрунтованого переконання, що існують дійсні ризики невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а заявлений захід забезпечення позову, який просить обрати представник позивача є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та є співмірним пред`явленим позовним вимогам.
Разом з тим, підстав для застосування зустрічного забезпечення, передбачених ст. 154 ЦПК України, не встановлено.
Суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Єрьомкіним  Ігорем Володимировичем задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року скасувати.
Заяву про забезпечення позову задовольнити.
Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики на загальну суму 811 643 (вісімсот одинадцять тисяч шістсот сорок три гривні) 42 коп. та накласти арешт на наступне майно відповідачів, а саме:
- на майно ОСОБА_2 , що належить їй на праві власності: 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29367440;
- на майно ОСОБА_3 , що належить йому на праві власності: трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505358656101.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 30 липня 2021 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В.
                Ковальчук Н.М.