УХВАЛА

26 липня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/7183/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:                   Краснова Є.В., 
розглядаючи матеріали касаційної скарги Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 (колегія суддів: Сітайло Л. Г., Пашкіна С. А., Андрієнко   В. В.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати" до 1. Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України, 2. Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання правочину частково недійсним,
ВСТАНОВИВ:
07.07.2021 Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 (повний текст підписаний 08.06.2021), в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021.
Згідно з протоколами автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.07.2021 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. 
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2)   якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Звідси скаржник має вказати яку саме конкретну, чітко визначену норму матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина тощо якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України) неправильно застосовано або порушено судами попередніх інстанцій, в чому полягає саме неправильне застосування або порушення даної норми права, і який саме з чотирьох наведених випадків, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, наявний щодо цієї норми права в даному випадку. 
Більше того, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 
пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 4.6. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №904/3807/19).
З огляду на те, що у касаційній скарзі не зазначено жодної з передбачених абзацом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху як такої, що оформлена з порушенням вимог, встановлених пунктом 5 частини другої статті 290 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 169 ГПК України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Оскільки порядок подання заяви про усунення недоліків саме у вигляді не зазначення передбачених вищенаведеними вимогами ГПК підстав оскарження судових рішень чинним ГПК не визначений, Суд визначає, що скаржнику необхідно направити заяву про усунення недоліків іншим учасникам справи та надати Суду докази такого направлення. 
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини другої   статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду 1) позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Як вбачається із змісту касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень, позивач у 2020 році звернувся з позовом про: визнання недійсними: 1   пункту третього додаткової угоди № 7/312-07/40 від 23.05.2016 до договору №   312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві; 2. пункту четвертого додаткового угоди № 11/312-07/40 від 27.12.2016 до договору №   312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві; 3. пункту першого додаткової угоди № 21/312-07/40 від 14.06.2019 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві; 4 пункту третього додаткової угоди № 14/312-07/40 від 28.03.2018 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві; 5 пункту третього додаткової угоди № 20/312-07/40 від 14.06.2019 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві; визнання такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору, остаточні акти розподілу площ: 6. додаток № 1 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві в редакції додаткової угоди № 14/312-07/40 від 28.03.2018; 7. додаток № 1 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві в редакції додаткової угоди № 20/312-07/40 від 14.06.2019; визнання такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору, попередні акти розподілу загальної площі житла: 8. додаток № 1 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві в редакції додаткової угоди № 11/312-07/40 від 27.12.2016; 9. додаток № 1 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві в редакції додаткової угоди № 11/312-07/40 від 27.12.2016; 10. додаток № 1 до договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві в редакції додаткової угоди № 21/312-07/40 від 14.06.2019.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю
Скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Карпати" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 скасовано частково; викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: « Позов задовольнити частково. Визнати недійним пункт третій додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 до Договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві. 3.Визнати недійсним пункт четвертий додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 до Договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві. Визнати недійсним пункт перший додаткової угоди № 21/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору № 312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві. Визнати недійсним пункт третій додаткової угоди № 14/312-07/40 від 28.03.2018 до Договору №312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві. Визнати недійсним пункт третій додаткової угоди № 20/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 від 24.12.2007 про спільну діяльність у будівництві. В іншій частині в позові відмовити.»
Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (частина четверта статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Виходячи з приписів Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання даної касаційної скарги мав бути сплачений в сумі 21 020 грн (2 102 грн x 5 немайнових вимог) x 200%. 
Скаржник, звертаючись з касаційною скаргою, не надав доказів сплати судового збору.
З метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід сплатити судовий збір у сумі 21 020 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; номер рахунку (IBAN): UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"; символ звітності банку: 207 та надати належні докази сплати судового збору касаційному суду.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 169, 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України залишити без руху до 27 серпня 2021.
2. Встановити Головному центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.
3. Головному центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (вул.   О.   Копиленка, 6, м. Київ, 01016) докази про дату вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.
4. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви про усунення недоліків докази такого направлення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов