Справа № 127/23946/19
Провадження № 22-ц/801/1722/2021
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року	Справа № 127/23946/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. у залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту. 

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28 лютого 2008 року здійснено поділ спільного будинку колишнього подружжя та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 

Указаним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 ізолювати приміщення та облаштувати окремий вхід в будинок. 

Однак, судовим рішенням не визначено порядок обслуговування ОСОБА_1 газової труби-ввід та наземної частини системи газопостачання, яка знаходиться на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_3 . 

Газопостачання частини будинку, належної ОСОБА_1 , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. ОСОБА_1 з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «Вінницягаз Збут».

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач порушує її право власності на Ѕ частку будинку шляхом перешкоджання користування та обслуговування системи газопостачання.

Зокрема, відповідач неодноразово не надав доступ працівникам ПАТ «Вінницягаз» на належну йому земельну ділянку для обслуговування системи газопостачання будинку, яка забезпечує газом приміщення, належні ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зверталася до ПАТ «Вінницягаз» для перенесення вузла обліку газу № 106232 та запірного крану на територію земельної ділянки, виділеної їй рішенням суду, проте отримувала відповіді про необхідність надання доступу до земельної ділянки, належної ОСОБА_4 , на якій знаходиться вузол обліку газу ОСОБА_1 .

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просила суд встановити на користь ОСОБА_1 постійно на безоплатній основі сервітут для обслуговування системи газопостачання будинку АДРЕСА_1 на частину земельної ділянки площею 0,0475 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 – площею 0,0008 га, зображену синім кольором з штриховкою на плані-схемі земельної ділянки (додаток 1 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року). 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року позов задоволено, встановлено на користь ОСОБА_1 постійно на безоплатній основі сервітут для обслуговування системи газопостачання будинку АДРЕСА_1 на частину земельної ділянки площею 0,0475 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 – площею 0,0008 га, зображену синім кольором з штриховкою на план-схемі земельної ділянки (додаток 1 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року). План-схема (додаток 1 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року) є невід`ємною частиною рішення суду.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивача на повноцінне використання свого житлового будинку неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, оскільки на земельній ділянці, яка належить відповідачу знаходиться труба-ввід (газового стояка) та газова труба, а відповідач не надає доступ до цих комунікацій і задоволення потреб позивача неможливо здійснити в інший спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у цій справі. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 16 вересня 2021 року о 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 

Указує, що справу розглянуто неповноважним складом суду. 

На думку відповідача рішення суду не відповідає вимогам статей 263 і 265 ЦПК України і висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що є окремою підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача по суті справи полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано, що позивач має можливість приєднатись до газових мереж шляхом будівництва нового газопроводу, без обтяження земельної ділянки відповідача. 

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Указує, що твердження апелянта про необхідність для ОСОБА_1 здійснити будівництво нового вводу газопроводу або реконструювати існуючу систему є безпідставними, оскільки на даний час саме частина будинку ОСОБА_2 не підключена до газопостачання, а ОСОБА_1 уклавши відповідний договір із АТ «Вінницягаз» користується існуючою системою газопостачання. 

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначає, що позивач має можливість забезпечити свою частину газопостачання шляхом звернення до ПАТ «Вінницягаз» із заявою про укладення договору на приєднання до газових мереж, що передбачає будівництво нового вводу газопроводу або реконструкцію існуючого. На думку ОСОБА_2 указані обставини є підставою для відмови у встановленні сервітуту та обтяження його земельної ділянки. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони у справі були подружжям та мали у спільній сумісній власності житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . 

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року (справа №2-21-2008) розділено житловий будинок, що по АДРЕСА_1 , який зареєстровано за ОСОБА_2 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 (додаток 3-4), виділено у власність ОСОБА_5 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку “А”: частину приміщення 1-1, площею 6,86 м2, 1-3, площею 17,40 м2, 1-4, площею 1,30 м2, 1-5, площею 6,0 м2, 1-6, площею, 2,20 м2, 1-7, площею 22,2 м2, частину приміщення 1-10, площею 14,15 м2, 1-12, площею 18,8 м2, 1-13, площею 25,30 м2; ОСОБА_2 - 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку “А”: частину приміщення 1-1, площею 13,14 м2, 1-2, площею 42,90 м2, 1-8, площею 20,4 м2, 10-9, площею 18,4 м2, 1-11, площею 3,80 м2, частину приміщення 1-10, площею 12,8 м2, балкон, площею 1,10 м2, льох “п/А”. Зобов`язано ОСОБА_5 установити стіни в приміщеннях 1-1, 1-10, замурувати вхід в приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 30 760,00 грн як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності в домоволодінні. Розділено земельну ділянку, площею 0,1049 га, яка знаходиться під домоволодінням по АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 р. (додаток №7), виділено у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 524,5 м2 (на плані синім кольором), ОСОБА_2 - земельну ділянку, площею 524,5 м2 (на плані рожевим кольором) (т. 1 а.с.28-30).

Право власності на 1/2 частку житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» від 05.08.2008 р. 

На даний час рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року по справі №2-21-2008 виконано сторонами.

За змістом листа ПАТ «Вінницягаз» від 08 жовтня 2018 року №і013-Лв-6624-10А ОСОБА_2 заборонив працівникам аварійно-диспетчерської служби регіональної газової компанії доступ до системи газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 для виконання службових обов`язків, оскільки частина системи газопостачання знаходиться на його приватній території (т. 1 а.с.21-22).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією мирним шляхом вирішити спірні питання, а саме: встановити земельні сервітути зі сторони ОСОБА_1 - для обслуговування системи газопостачання, зі сторони ОСОБА_2 - для обслуговування погребу, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 , яка залишена ОСОБА_2 без реагування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2019 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11.07.2019 року, по справі №127/27400/18, зобов`язано ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання будинку по АДРЕСА_1 з метою припинення газопостачання в частину будинку, що по АДРЕСА_1 (1/2 частка), яка належить на праві власності ОСОБА_1 . 

Газопостачання частини будинку, належної ОСОБА_1 , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. ОСОБА_1 з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «Вінницягаз Збут».

Частина будинку ОСОБА_2 не газифікована. 

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, земельного сервітуту у виді права проходу та проїзду на велосипеді.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-16854св18).

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Таким чином, надання доказів з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

В свою чергу, частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Місцевим судом встановлено, що на даний час земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 0510100000:03:052:0275, площею 0,0525 га, знаходиться у власності ОСОБА_1 . Інша частина поділеної ділянки – земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за кадастровим номером 0510100000:03:052:0276, площею 0,0475 га, знаходиться у власності ОСОБА_2 . Крім того, у його власності залишилася ділянка для ведення садівництва, площею 0,0049 га. 

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25 листопада 2020 року визначено, що встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0475 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0276, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування ОСОБА_1 системи газопостачання, є можливим.

Конфігурація земельної ділянки, щодо якої пропонується встановити сервітут для обслуговування системи газопостачання, площею 8 м2, графічно відображена як ділянка № НОМЕР_1 у додатку 1 до даного висновку (т. 1 а.с.212-229).

Земельні ділянки сторін по справі є суміжними. На земельній ділянці кожної з сторін розташована частина житлового будинку, що належить сторонам та поділена рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року (справа №2-21-2008).

До розподілу будинку позивач і відповідач користувалися приміщеннями будинку АДРЕСА_1 спільно, функціонувала єдина система опалення будинку. Приблизно через місяць після виконання рішення суду про розподіл будинку ОСОБА_2 від`єднав трубу опалення, яка виходила з приміщень ОСОБА_1 до його приміщень і поставив заглушку. Таким чином, система опалення частини будинку належної ОСОБА_1 була ізольована від системи опалення частини будинку ОСОБА_2 .

Газопостачання частини будинку, належної ОСОБА_1 , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. ОСОБА_1 з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «Вінницягаззбут», дані обставини встановлені рішенням суду у справі №127/27400/18.

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем вживалися заходи для встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку. 

Так, ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту шляхом укладення нотаріального договору, що підтверджується зверненням від 20.11.2018 року (т. 1 а.с.19) та пропозицією мирного врегулювання спору від 24.02.2020 року (т. 1 а.с.111). Однак згоди між сторонами не було досягнуто, на підставі чого разом із вищенаведеним колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та встановлення позивачу сервітут для обслуговування системи газопостачання частини будинку АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 довела, що єдиним, найменш обтяжливим для обох сторін є встановлення позивачу сервітуту для обслуговування системи газопостачання частини будинку АДРЕСА_1 . У інший спосіб забезпечити газопостачання частини будинку ОСОБА_1 є недоцільним. 

При цьому, місцевим судом взято до уваги та досліджено надані учасниками процесу докази, їм надана правова оцінка за внутрішнім переконанням суду, враховані доводи учасників справи та їм надано належну правову оцінку, у результаті чого встановлено, що належне обслуговування системи газопостачання частини будинку ОСОБА_1 можливе лише виключно шляхом встановлення сервітуту на земельну ділянку відповідача площею 8 м2, графічно відображена як ділянка № НОМЕР_1 у додатку 1 до висновку експерта. 

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було зроблено правильні висновки по суті позовних вимог, адже ним було встановлено сервітут відповідно до раніше існуючого порядку обслуговування системи газопостачання будинку. 

Вищенаведений висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 09 квітня 2020 року у справі № 456/3996/16-ц та від 20 травня 2020 у справі №308/8156/14-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 необхідно побудувати нову систему газопостачання або ж реконструювати існуючу не заслуговують на увагу. 

Так, згідно із п. 2 гл. 1 розд. VІ Кодексу газорозподільних систем, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі – типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Згідно із п. п. 4 п. 7.4 розділу VІІ Типового договору розподілу природного газу споживач зобов`язаний забезпечувати безперешкодний та безплатний доступ на власні об`єкти чи земельну ділянку представникам Оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання ними службових обов`язків щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу, запобігання можливим витокам газу та недопущення аварійних ситуацій, зокрема для: перевірки, локалізації і ліквідації витоків газу та аварійних ситуацій; перевірки, повірки та/або експертизи комерційного вузла обліку (лічильника газу), а також перевірки показань лічильників газу; виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання тощо.

Оскільки частина будинку ОСОБА_1 газифікована та їй надаються послуги із газопостачання на підставі чинних договорів, укладених з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «Вінницягаззбут», а частина будинку ОСОБА_2 не газифікована, побудова позивачем нової системи газопостачання є недоцільною. 

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута неповноважним складом суду є безпідставними, оскільки спростовуються протоколом автоматизованого розподілу справи, протоколами та звукозаписом судових засідань. 

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання розподілу судових витрат, зокрема не розстрочив їх виплату, є безпідставними, оскільки відповідач до суду з такою заявою не звертався та проти розміру заявлених позивачем до стягнення судових витрат не заперечував. 

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно розподілив судові витрати, виходячи з принципу пропорційності та положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України. 

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за відповідачем. 

Стягнути з ОСОБА_2 не користь ОСОБА_1 2000 грн судових витрат за надання правничої допомоги. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                 С. К. Медвецький

судді:         С. Г. Копаничук 

                В. П. Рибчинський