ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1269/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/586/21 Категорія: на ухвалу 	Сивокінь С. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 липня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Винник І.М.

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Шпола Логістик», ОСОБА_3 , 

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович,

особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , 

розглянувши за виділеними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у складі судді Сивокінь С.С.,

                                                      в с т а н о в и в : 

У травні 2021 року ТОВ «Діелсісі Агро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову.
В обґрунтуванні заяви вказано, що 11 лютого 2021 року у ТОВ «Діелсісі Агро» сталися зміни у складі засновників та органах управління товариства. ОСОБА_6 став засновником даного товариства із дольовою часткою – 99,9% статутного капіталу. Отримавши доступ до персональних документів товариства, йому стало відомо, що 11 березня 2019 року в інтересах ТОВ «Діелсісі Агро» був укладений договір іпотеки, з яким позивач не погоджується та вважає, що він має бути визнаний судом недійсним.
Вказує, що 11 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 45 521 197.50 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становило 1 725 000,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 11 березня 2020 року.
11 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Діелсісі Агро», в особі колишнього директора ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки № 01/1. Відповідно до умов цього договору, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ТОВ «Діелсісі Агро», в особі колишнього директора ОСОБА_1 , передало в іпотеку нерухоме майно: комплекс будівель і споруд, загальною площею 20 367,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 336.
Станом на день вчинення спірного правочину, засновниками ТОВ «Діелсісі Агро» були ОСОБА_7 , з часткою у статутному капіталі - 99,9 % та ОСОБА_1 , з часткою у статутному капіталі - 0,1 %.
8 лютого 2018 року рішенням загальних зборів учасників товариства № 8/02/18 було затверджено статут в новій редакції, що діяла на момент підписання спірного договору іпотеки. Зміни стосувалися того, що прийняття рішення про отримання кредиту, надання поруки, придбання, відчуження, передачу в оренду та заставу (іпотеку) об`єктів нерухомого та рухомого майна, відноситься виключно до компетенції загальних зборів учасників товариства.
Вказує, що колишній власник істотної частки статутного капіталу – ОСОБА_7 , станом на день вчинення оскаржуваного правочину (договір іпотеки від 11 березня 2019 року), був відсутній взагалі на території України, а тому не міг підписувати жодного протоколу позачергових зборів чи приймати в них участь.
Тобто, ОСОБА_1 було одноособово вчинено правочин, без належних на це повноважень, у зв`язку з чим даний правочин є недійсним та не може породжувати за собою правових наслідків.
Зазначає, що наслідком вчиненого спірного правочину стало позбавлення права власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 20 367,3 кв.м., що включає в себе офісні приміщення, склади, цехи, що напряму є основним засобом виробництва та роботи Товариства, втрата якого призведе до повного припинення власного промислового виробництва та неплатоспроможності підприємства.
Крім того, в подальшому, 03 березня 2021 року було проведено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно (комплекс будівель та споруд, яке належало ТОВ «Діелсісі АГРО») на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк 3.3. за № 258 від 03 березня 2021року. Новим власником нерухомого майна стало ТОВ «Шпола Логістик», директором якого є ОСОБА_2 . Підставою укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна стало застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в оскаржуваному договорі іпотеки № 01/1 від 11 березня 2019 року.
Також, 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., було посвідчено договір іпотеки нерухомого майна, який був укладений між ТОВ «Шпола Логістик», в особі директора Козимір К.О. та ОСОБА_3 , та проведено державну реєстрацію, на підставі договору позики від 09 березня 2021 року зі строком виконання основного зобов`язання до 09 березня 2022 року, розмір основного зобов`язання становив - 1 000 000,00 гривень.
Позивач вважає, що вказані дії було вчинено задля заплутування слідів та неможливості повернення майна своєму законному володільцю ТОВ «Діелсісі Агро» та, ймовірніше, за попередньою змовою ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .
Вказує, що договір іпотеки № 01/1 від 11 березня 2019 року був укладений колишнім директором Товариства зі значним перевищенням своїх повноважень, що надані були Статутом, а тому взагалі не міг бути укладеним, а дії Відповідачів щодо швидких змін власників нерухомого майна, що по праву належить позивачу, свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незаконного позбавлення права власності на нерухоме майно ТОВ «Діелсісі Агро», та утруднить виконання майбутнього рішення суду про можливе задоволення позову, що призведе до застосовування додаткових засобів захисту прав Товариства.
Посилаючись на вказані обставини, заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, зокрема не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав та його територіальним органам, ДП «Національні інформаційні системи», виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській, міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним або приватним), іншим особам та органам, що виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії, перелік яких міститься в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спрямовані на зміну, виникнення, перехід, припинення прав власності, реєстрацію обтяжень та арештів, реєструвати заяви в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна: комплекс будівель і споруд загальною площею 20367,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 923630971257.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року заяву ТОВ «Діелсісі Агро» про забезпечення позову задоволено.
Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 3 березня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Шпола Логістик», та визнання недійсним договору іпотеки №01/1 від 11 березня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Діелсісі Агро», тому існує реальна загроза того, що нинішнім власником нерухомого майна - комплекс будівель та споруд загальною площею 20367,3 кв.м., можуть бути вчинені дії, направлені на його відчуження. Вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного спірного майна, забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права просив, ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Вказані позивачем підстави, для вжиття заходів забезпечення позову, є необґрунтованими. Не надано правової оцінки відсутності будь – якого належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також відсутні будь – які докази, які підтверджують вказані обставини.
Крім того, зазначає, що позивач ввів суд в оману стосовно того, що у директора ТОВ «Діелсісі Агро» були відсутні повноваження для укладення договору іпотеки, що підтверджується протоколом загальних зборів.
5 липня 2021 року представник ТОВ «Діелсісі Агро» - Спасова І.Г. направила відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року - без змін. 
Заслухавши представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 11 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 45 521 197,50 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1 725 000,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 11 березня 2020 року.
11 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Діелсісі Агро», в особі колишнього директора ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки № 01/1.
Відповідно до умов цього договору іпотеки, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ТОВ «Діелсісі Агро», в особі директора Козинець О.М., передало в іпотеку нерухоме майно- комплекс будівель і споруд, загальною площею 20 367,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 336 (а.с.23-25).
Станом на день вчинення спірного правочину, засновниками ТОВ «Діелсісі Агро» були ОСОБА_7 , з часткою у статутному капіталі - 99,9 % та ОСОБА_1 , з часткою у статутному капіталі - 0,1 %.
8 лютого 2018 року рішенням загальних зборів учасників товариства № 8/02/18 було затверджено статут в новій редакції, що діяла на момент підписання спірного договору іпотеки. Зміни стосувалися того, що прийняття рішення про отримання кредиту, надання поруки, придбання, відчуження, передачу в оренду та заставу (іпотеку) об`єктів нерухомого та рухомого майна, відносилось виключно до компетенції загальних зборів учасників товариства.
11 лютого 2021 року сталися зміни в складі засновників та органах управління ТОВ «Діелсісі Агро». Засновником із дольовою часткою у 99,9 % статутного капіталу став ОСОБА_6 . З цієї ж дати він виконує і функції директора Товариства, якому стало відомо про наявність вищевказаного договору іпотеки, та вважає, що цей договір має бути визнаний судом недійсним.
03 березня 2021 року було проведено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно - комплекс будівель та споруд загальною площею 20 367,3 кв.м., (яке належало ТОВ «Діелсісі Агро») на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк 3.3. за № 258 від 03 березня 2021 року. Новим власником нерухомого майна стало ТОВ «Шпола Логістик», директором якого є ОСОБА_2 . 
Підставою укладення вищезазначеного договору купівлі – продажу нерухомого майна стало застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в оскаржуваному договорі іпотеки № 01/1 від 11 березня 2019 року.
09 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., було посвідчено договір іпотеки на спірне нерухоме майно, який був укладений між ТОВ «Шпола Логістик», в особі директора Козимір К.О. та ОСОБА_3 , та проведено державну реєстрацію, на підставі договору позики від 09 березня 2021 року зі строком виконання основного зобов`язання до 09 березня 2022 року, розмір основного зобов`язання становив - 1 000 000,00 гривень.
Позивач, наразі, звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки № 01/1 від 11 березня 2019 року зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 березня 2021 року зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
Позивач вважає, що договір іпотеки № 01/1 від 11 березня 2019 року є недійсним з моменту його укладення, оскільки був укладений зі значним перевищенням директором товариства своїх повноважень, що надані були йому статутом.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК, суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник посилався на п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову застосовуються для того щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ТОВ «Діелсісі Агро» про забезпечення позову, шляхом заборони будь – яким суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь – які реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна, прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку. 
Оскільки, між сторонами наявний спір про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 11 березня 2019 року та договору купівлі – продажу нерухомого майна від 3 березня 2021 року зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тобто правомірності переходу права власності на комплекс будівель, що належало ТОВ «Діелсісі Агро», колегія суддів вважає, що достатні підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду так, як із виділених матеріалів справи вбачається, що й в подальшому вчинялися дії щодо відчуження спірного комплексу будівель, шляхом їх продажу та передачі в іпотеку (березень 2021 рік), в результаті чого відбувалася зміна власника. 
З огляду на це, висновки суду першої інстанції є вірними та обґрунтованими щодо вжиття заходів забезпечення позову, у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь – які реєстраційні дії щодо вищевказаного нерухомого майна. .
Колегія суддів не може прийняти доводи скаржника стосовно того, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а вказані позивачем підстави, для вжиття заходів забезпечення позову, є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що дані доводи спростовуються матеріалами справи та наданими позивачем доказами, а саме в матеріалах справи містяться відомості про відчуження спірного нерухомого майна (договір купівлі – продажу від 3 березня 2021 року) та передачу його в іпотеку (договір іпотеки від 9 березня 2021 року).
Також, як на підставу для скасування ухвали суду про забезпечення позову скаржник вказує, що позивач ввів суд в оману стосовно того, що у директора ТОВ «Діелсісі Агро» були відсутні повноваження для укладення договору іпотеки від 11 березня 2019 року, що підтверджується протоколом загальних зборів. Однак, колегія суддів вважає, що дослідження даного протоколу загальних зборів, як доказу, матиме місце при розгляді справи по суті в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, з наданням належної оцінки.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку встановленому цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Судді Н. І. Гончар

Ю. В.Сіренко

        Т. Л. Фетісова