ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5987/21 Справа № 192/1909/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року                                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 29 серпня 2006 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами" складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 договору клієнт надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 5 400 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 12 566,44 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 390,82 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в розмірі 1 804,26 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 2 371,36 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 29 серпня 2006 року, станом на 11 жовтня 2020 року, у загальному розмірі 12 566,44 грн.
       Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що на підставі договору б/н від 29 серпня 2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, останній платіж здійснено 02 травня 2019 року. Зазначає, що укладений між сторонами договір є договором приєднання у відповідності до вимог статті 634 ЦК України, при цьому надаючи відповідачу кредит, банківська установа має право на одержання від позичальника відсотків за користування кредитом. Наявність у відповідача заборгованості перед банком підтверджується випискою по картковому рахунку останнього.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” відповідач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 12 566,44 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2006 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, та сплатою відсотків в розмірі 36% з розрахунку 360 днів на рік, порядок погашення заборгованості здійснюється платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.18).
       Станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 12 566,44 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 390,82 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 1 804,26 грн.; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 2 371,36 грн.
       Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з того, що випискою по рахунку відповідача дійсно підтверджується факт використання останнім кредитних коштів банку, в той же час вона не відображає реальної заборгованості відповідача, ані за тілом кредиту, ані за відсотками, оскільки сформована з урахуванням автоматичного списання, нарахування банком відсотків у більшому ніж передбачено договором розмірі, нарахуванням пені, що суперечить умовам договору. Крім того, неустойка, її вид та розмір заявою від 29 серпня 2006 року не передбачені, при цьому витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем. Зазначав, що збільшення розміру кредитного ліміту до 5 400 грн. відбулося 31 липня 2017 року, тобто поза строком дії кредитного ліміту, при цьому кредитний ліміт штучно збільшено шляхом віднесення відсотків у заборгованість з тіла кредиту. Вважав, що матеріали справи не містять доказів того, що сторони дійшли домовленості щодо перевипуску картки, строк дії якої закінчився у серпні 2016 року, тому з часу закінчення строку її дії відповідач був позбавлений можливості користуватись кредитними коштами, що підтверджується також випискою по рахунку відповідача, тому суд вважає, що з цього часу відсотки у розмірі 36% річних мали нараховуватись на суму заборгованості 2 166,57 грн. до повернення всієї суми. Однак, після закінчення строку дії картки на рахунку відповідача банком безпідставно здійснювались операції зі списання відсотків у непередбаченому договором розмірі, списання страхових платежів, нарахування пені, у зв`язку з чим розмір заборгованості відповідача штучно збільшився до 8 390,82 грн. - тіла кредиту та 1 804,26 грн. - відсотків. В погашення заборгованості відповідачем після серпня 2016 року було внесено 14 979 грн. (17 503,78 — 2 524,78 = 14 979 грн., де 17 503,78 грн. - загальний розмір внесених відповідачем коштів та 2 524,78 грн. - сума заборгованості, погашена відповідачем за період з 01 вересня 2015 року по строк дії кредитного ліміту).
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, в той же час не погоджується із підставами такої відмови в частині стягнення з відповідача на користь банку простроченої заборгованості та відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, з огляду на наступне.
       Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегією суддів встановлено, що дійсно згідно анкети-заяви від 29 серпня 2006 року, відповідач отримав у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 000 грн. на кредитну картку з номером НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитними кошти.
       При цьому, колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду з дійсним позовом банк просив стягнути заборгованість в розмірі 8 390,82 грн. саме за простроченим тілом кредитом, при цьому заборгованість за поточним тілом кредиту у відповідача відсутня. В той же час прострочене тіло кредиту, яке просить стягнути на свою користь банк, згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України, за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти, заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають. 
       Зазначене зокрема підтверджується тим, що згідно анкети-заяви відповідачу було надано кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн., в той час як прострочене тіло кредиту перевищує вказану суму та становить 8 390,82 грн.,  що окрім іншого перевищує і суму в 5 400 грн., на які посилається банк як на фактично надані грошові кошти.
       Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно статті 625 ЦК України та пені, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       В позові АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (29 серпня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що не підлягають стягненню відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 1 804,26 грн., оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати, передбачені договором проценти за кредитним договором, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Таким чином, оскільки з дійсним позовом банк звернувся в листопаді 2020 року, відомості про звернення до позичальника із заявою про дострокове погашення заборгованості відсутні, в той час як проценти. згідно статті 625 ЦК України. нараховані за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року, підстави для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, відсутні.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині  обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову в частині стягнення на користь АТ КБ “ПриватБанк” з відповідача ОСОБА_1 простроченої заборгованості та відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
       В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,тому підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.

       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову в частині стягнення на користь АТ КБ “ПриватБанк” з відповідача ОСОБА_1 простроченої заборгованості та відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
       
       В іншій частині рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.