Справа № 127/25004/17
Провадження № 22-ц/801/1480/2021
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року	Справа № 127/25004/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Шемети Т.М.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Романюк Л.Ф., в залі суду,

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2004 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , у якому народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 січня 2009 року по справі №2-4298/08 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 500 грн. з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму до досягнення дитиною повноліття. 
Позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, і з того часу ОСОБА_5 проживає разом з нею і саме вона повністю забезпечує дитину, турбується про її фізичний, духовний, культурний, освітній розвиток.
Відповідач ОСОБА_2 після розлучення ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодної участі у її вихованні не приймає. Усі питання по вихованню дитини вирішуються нею самостійно без його участі та підтримки. Дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач жодним чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Крім того в позовній заяві зазначено, що борг по сплаті аліментів відповідачем станом на 01 травня 2017 року становить 51183,33 грн., що підтверджується довідкою Староміського відділу ДВС м. Вінниці від 22 травня 2017 року № 11270/15-25/25.
На підставі викладеного, позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити місцем проживання ОСОБА_5 місце проживання ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_5 станом на 05 лютого 2021 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1843 від 30 серпня 2018 року призначено ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 опікуном дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також належного дитині житла та майна.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року замінено позивача ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_1 у даній цивільній справі.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції в частині вимог про позбавлення батьківських прав мотивоване тим, що в даному випадку у якнайкращих інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 буде збереження її зв`язків з батьком, оскільки останній не є особливо непридатним та явно неблагополучним, йому не байдужа доля його дитини, він ініціював звернення до суду, звернувся по допомогу до правозахисників, що свідчить про його інтерес до дитини, відтак суд відмовив в задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав. 
Відмовляючи в задоволенні вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_5 , суд виходив з того, що в силу положень частини 3 статті 160 СК України дитина, яка досягла чотирнадцяти років, сама визначає місце свого проживання.
Задовольняючи вимогу про стягнення аліментів, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував обов`язком батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам з посиланням на положення статтей 194, 187 СК України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та в цій частині постановити нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними, при цьому відсутні жодні дії на підтвердження намірів ОСОБА_2 приймати участь у житті та вихованні дитини.
Також, у апеляційній скарзі зазначено про наявність заборгованості по сплаті аліментів у зв`язку з чим проявляється повна безвідповідальність відповідача по відношенню свого обов`язку щодо фінансового утримання дитини.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Павенський Б.В. апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак на адресу суду надіслано заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій також просила задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2004 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , і в період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31 травня 2005 року (а.с. 6).
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05 серпня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с.7).
Із довідки, виданої ДП «ЖЕК №26» вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом з бабусею ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1843 від 30 серпня 2018 року призначено ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , опікуном дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також належного дитині житла та майна.
Згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 23 квітня 2021 року № 01-00-011-28383 позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним. 
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Положеннями частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Вимогами статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 проявляє повну бездіяльність по відношенню до свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню дитини, є необґрунтованими та не можуть прийматись до уваги, виходячи з наступного.
Позбавлення батьківських прав - це санкція у сімейному праві, яка застосовується до батьків у разі невиконання ними своїх обов`язків щодо дітей.
З матеріалів справи, зокрема із письмових пояснень дружини відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 (а.с. 76), пояснень самого ОСОБА_2 , наданих на засіданні комісії органу опіки та піклування Вінницької міської ради (а.с. 124-125) вбачається, що дитини ОСОБА_5 тимчасово проживала в родині ОСОБА_2 в 2019 року. Даний факт не заперечується і самим позивачем, що вбачається зі змісту поданої ним апеляційної скарги (а.с. 144-145).
Таким чином, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, при цьому звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Відтак, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При вирішенні справ про позбавлення батьківських прав основним є визначення найкращих інтересів дитини, де необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. До таких висновків прийшов Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, «Савіни проти України» 18 грудня 2008 року.
Викладені в апеляційній скарзі посилання на висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки такий висновок є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить достатньої перевірки та наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Висновок є лише одним із доказів у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками (законними представника, опікунами/піклувальниками), вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради не є достатньо обґрунтованим, оскільки містить пояснення лише самої дитини, яка повідомила про бажання позбавити свого батька батьківських прав, адже на її думку, він не цікавиться її життям та не допомагає, а також дитина має образу на батька та не бажає проживати разом із ним.
В свою чергу, із висновку вбачається, що відповідач бажає виховувати доньку та вважає, що, на його думку, відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.
Колегія суддів звертає увагу, що батьківські права основані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення конфліктів між дитиною та батьком (матір`ю) чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відтак, позивачем, як того вимагають положення статті 81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 та не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про недоведеність заявленої ОСОБА_1 вимоги про позбавлення батьківських прав.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав зводяться до власного тлумачення позивачем характеру спірних правовідносин.
Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

Т. М. Шемета