Справа № 161/13513/20 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/911/21  Категорія:  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року в цивільній справі за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2021 року, 

                                 В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 стягнення аліментів. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2007 року. Від цього шлюбу народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утриманням якої займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає .
Просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу),  але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року  позов задоволено.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2020 року. Вказував, що не був належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, а відтак був позбавлений можливості подати суду свої заперечення проти вимог позивача, а також докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зауважував, що має на утриманні хвору, непрацездатну матір, на лікування якої витрачає кошти, є безробітнім. Зазначає, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, у розмірі 1197,50 грн.
З наведених мотивів відповідач просив суд поновити йому строк на подання заяви про перегляд зазначеного заочного рішення та скасувати його.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від  31 березня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13.10.2020 у справі № 161/13513/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без задоволення. Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення до апеляційного суду.
14 квітня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 
Вказував, що 31 березня 2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області його заяву про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2020року залишено без розгляду. Вважає, що дана ухвала винесена без повного та належного з`ясування обставин справи, а відтак просить суд поновити йому строк на подання заяви про перегляд зазначеного заочного рішення та скасувати його.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2021 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13.10.2020 у справі № 161/13513/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - закрито.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Згідно з ч.5 ст. 268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу – скасувати.
Закриваючи провадження у справі з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд констатував, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Такі висновки суду зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.
До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.
При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК Україниоднією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Так, згідно із статтею 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Стаття 287 ЦПК України встановлює порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Частинами третьою і четвертою вказаної статті передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої для відповідача є обов`язковим.
Тобто, для відповідача норми ЦПК України встановлюють особливий порядок оскарження заочного рішення, а саме шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення, до суду, що його ухвалив.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2478цс15.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 13.10.2020 у справі № 161/13513/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без задоволення. Судом детально роз`яснено порядок оскарження заочного рішення до Волинського апеляційного суду.
ОСОБА_1 отримавши  ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року, не скористався правом оскарження  заочного судового рішення в апеляційному порядку,  а натомість повторно подав заяву до суду першої інстанції про перегляд заочного рішення.
За змістом ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлене завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Не зважаючи на ухвалу суду першої інстанції від 31 березня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 повторно подає заяву про перегляд заочного рішення суду.
Подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Таким чином отримавши повторну заяву відповідача про перегляд заочного рішення, яка уже була вирішена судом першої інстанції, суд першої інстанції повинен був визнати дії відповідача зловживанням процесуальними правами, залишити без розгляду або повернути  заяву про перегляд заочного рішення заявнику.
Застосування до даних правовідносин п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в даному випадку не допускається, оскільки  ухвала суду від 31 березня 2021 року не є рішенням суду, чи ухвалою про закриття провадження у справі.
Оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції зазначені обставини враховані не були, то відповідно до вимог п.п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (для вирішення питання про залишення без розгляду та повернення заяви про перегляд заочного рішення заявнику).
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 7 липня 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 268, 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                            У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2021 року скасувати.
Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року в цивільній справі за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: