КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 липня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 357/2741/20
провадження № 22-ц/824/10110/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.
 
учасники справи:
 
позивач  - ОСОБА_1 
відповідач - Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
 
на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року у складі судді Орєхова О.І.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про визнання недійсним договору оренди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди.
09 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року позов залишено без розгляду.
У березні 2021 року представник відповідача ПОСП «Сидори» - Тетеря С.І. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 понесені ПОСП «Сидори» витрати на оплату професійної правничої допомоги АО «Еверлігал» під час розгляду справи № 357/2741/20 в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області в сумі 33 658,39 грн.
В обґрунтування заяви вказувала, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року у справі № 357/2741/20 задоволено заяву адвоката позивача ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду. 
Посилаючись на частину п`яту статті 142 ЦПК України, якою передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, вважала дії ОСОБА_1 , що призвели до неможливості проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної за клопотанням сторони позивача, необґрунтованими.
15 квітня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено додаткове рішення у даній справі. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОСП «Сидори» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 658,39 гривень.
Не погоджуючись з указаним додатковим рішенням, 13 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване додаткове  рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду заяви не досліджено та не встановлено, які саме дії позивача є необґрунтованими та в чому вони полягають.
Вказує, що позивач був вимушений залишити позов без розгляду, оскільки не має фінансової можливості сплатити вартість експертизи, а такі дії, на переконання апелянта, не можуть трактуватися як зловживання чи необґрунтованість.
Зауважує, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України звернення до суду з позовом є гарантованим суб`єктивним правом позивача та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Посилається також на те, що судом першої інстанції не було повідомлено позивача про розгляд заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, чим позбавлено права надати свої заперечення під час розгляду питання про його ухвалення.
Уважає заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним з предметом позову та обсягом наданих послуг.
15 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно є таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та у повній відповідності до вимог матеріального права.
Зауважує, що позивач разом із заявою про залишення позову без розгляду не надав жодних доказів погіршення матеріального становища ОСОБА_1 після призначення судової експертизи у цій справі, також як і не заявляв повторно клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи і не просив суд покласти витрати на проведення експертизи на відповідача, надавши докази неможливості оплати ним цих витрат.
19 липня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ПОСП «Сидори» - Тетері С.І. про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого додаткового рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 658,39 грн на користь відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано суму понесених судових витрат, що підлягають стягненню з позивача, а при постановленні судом ухвали про залишення позову без розгляду не вирішувалося питання щодо їх розподілу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що у березні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПОСП «Сидори» про визнання недійсним договору оренди.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
02 червня 2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2020 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.
На адресу місцевого суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з відсутністю оплати.
09 березня 2021 року представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про залишення позову без розгляду.
Також 09 березня 2021 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, в якому остання, зокрема, повідомила, що у тому разі, якщо позивач подасть до суду заяву про залишення позову без розгляду та суд її задовольнить, ПОСП «Сидори» подасть до суду заяву про ухвалення у цій справі додаткового рішення про стягнення з позивача на користь підприємства понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом частини першої та пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, сторона відповідача посилалася на необґрунтованість дій позивача, що виражалися у несплаті коштів за судову почеркознавчу експертизу, що призвели до неможливості проведення вказаної експертизи у даній справі.
У свою чергу, представник позивача зауважував, що дії позивача не є необґрунтованими, а також, що у ОСОБА_1 відсутні грошові кошти на оплату експертизи, що стало підставою для прийняття ним рішення про подання заяви про залишення позову без розгляду.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно роз`яснень п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.
Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 
- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.
- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Разом з тим, відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Єдине, на що посилалася представник відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення, а також у відзиві на апеляційну скаргу, це несплата позивачем грошових коштів за проведення експертизи та ненадання суду доказів погіршення його матеріального становища.
На спростування доводів відповідача, представник позивача послався на об`єктивну неможливість проведення експертизи у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату, на підставі чого останній скористався своїм суб`єктивним диспозитивним правом на подання заяви про залишення його позову без розгляду.
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.
Під час розгляду справи місцевим судом жодні дії позивача не визнавалися недобросовісними та не було встановлено зловживання з боку позивача своїми процесуальними правами.
За таких обставин, при вирішенні питання щодо стягнення з позивача судових витрат, судом не встановлено наявності необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача, у зв`язку з чим колегія доходить висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
Посилання представника ПОСП «Сидори» на несплату позивачем коштів за судову почеркознавчу експертизу - безпідставні.
Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, взагалі не встановив які саме дії позивача є необґрунтованими та в чому вони полягають, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Отже, зважаючи на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - задовольнити.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                  15 квітня 2021 року - скасувати.
У задоволенні заяви представника відповідача Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» - Тетері Світлани Ігорівни про ухвалення додаткового рішення - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
Повне судове рішення складено «20» липня 2021 року.

 
Головуючий                                                                            В.А. Кравець

Судді                                                                                        О.В. Желепа

                                                                                                 О.Ф. Мазурик