Дата документу 16.07.2021 Справа № 937/9233/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №937/9233/19                   Головуючий у 1 інстанції Іваненко О.В. 
Провадження № 22-ц/807/2634/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області  від 17 березня 2021 року  у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору позики між ним та ОСОБА_1 , який був укладений у 2019 році, він надав відповідачу позику у сумі 7000,00грн., який зобов`язався повернути 06 серпня, однак у розписці ОСОБА_1 умисно не зазначив рік повернення боргу. 
30.10.2019 року ОСОБА_1 під розпис була вручена вимога про повернення боргу від 29.10.2019 року. До теперішнього часу борг не повернуто.
Просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 7000,00грн. та судові витрати які він поніс при зверненні до суду. 
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 7000 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі посилається на те, що зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 7 000 грн. саме у борг та не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, в 2019 році позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за договором позики надав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 7000,00грн. Зазначений договір позики укладений сторонами у вигляді розписки. Факт написання розписки визнається відповідачем у відзиви. (а.с.33).
вимога позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про сплату боргу у сумі 7000,00грн. від 29.10.2019 року, яка була вручена ОСОБА_1 під розпис 30.10.2019 року не виконана, сума боргу не повернута (а.с.5).
Встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Вимогами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК У України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 33).
Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
У свою чергу відповідачем не спростовано розписку позичальника, яка посвідчує передання йому визначеної у розписці грошової суми.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 7 000 грн. саме у борг та не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу, спростовується наявною в матеріалах справи розпискою від 05 липня 2019 року, відповідно до змісту якої відповідач зобов`язався повернути ОСОБА_2 7000 грн. на протязі місяця 6 серпня (а.с. 33).
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Встановивши, що ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики не виконав, та отримані грошові кошти позивачу не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, яка згідно з розпискою становить 7 000 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: