ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2021 року           справа №200/542/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі представника відповідача Моненка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року (повне судове рішення складено 22 квітня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/542/21-а (суддя в І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,  
                                                          
                                                 УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Донецькій області (далі – Інспекція) про визнання протиправним та скасування наказу Інспекції від 24.12.2020 № 322-0 про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на посаді головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону – державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 25.12.2020 або на рівнозначній посаді, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2020 по день прийняття судом рішення у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 05.06.2020 він перебував на посаді головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області, однак 24.12.2020 Інспекцією прийнято наказ № 322-о про його звільнення, у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII). Позивач вважав наказ про його звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки виходячи із тлумачення частини 1 статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі -  КЗпП України), власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Позивач вказав на те, що відповідач не запропонував йому вакантні посади, які станом на 23.11.2020 в Інспекції  у Південному регіоні були наявні. Позивач зазначав, що керівник відповідача не запропонувавши йому, як державному службовцю, наявні вакансії, допустив свавілля та зловживання своїми повноваженнями. 
З огляду на викладені обставини позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції від 24.12.2020 № 322-0 про звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Донецької області – державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 25.12.2020.
Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2020 по 12.04.2021 в сумі 34 345,04 грн. (з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів).
В частині позовних вимог про поновлення на рівнозначній посаді - відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у  зв`язку зі зміною структури та штатного розпису з 24.12.2020 було ліквідовано ряд структурних підрозділів (відділів) Інспекції, у тому числі: відділ інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Донецької області, було утворено нові структурні підрозділи Інспекції у тому числі відділи інструментально-лабораторного контролю №1 та №2. Відповідно до штатного розпису Державної екологічної інспекції у Донецькій області на 2020 рік до складу сектору радіаційного контролю входять посади: начальника сектору – 1 штатна одиниця, головного спеціаліста – 1 штатна одиниця.
Відповідач зазначив, що наказом Інспекції № 322-о від 24.12.2020 звільнено ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 року з посади головного спеціаліста сектора радіаційного контролю відділу інструментально – лабораторного контролю Південного регіону Донецької області, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до п. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII із виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 
Апелянт вважає, що при звільненні позивача ним дотримано приписи законодавства, що регулюють питання звільнення державних службовців з державної служби. Крім того, звертає увагу суду на те, що нормами чинного законодавства зобов`язання запропонувати усі вакантні посади, фактично законодавчо було скасовано внесенням змін у  Закон № 889-VIII Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-IX (далі – Закон № 440-IX) та встановлено право суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). 
Також апелянт наполягає на тому, що під час прийняття рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд повинен був врахувати суму виплаченої вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Натомість суд першої інстанції не дослідив надані відповідачем докази, надав неналежну оцінку фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спірних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач та його представник до апеляційного суду не прибули. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с.5-6).
З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено, що він у період з 10.12.2019 року по 24.12.2020 року працював у Державній екологічній інспекції у Донецькій області за різними посадами (а.с.7-11).
З матеріалів справи встановлено, що 04.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області із заявою, відповідно до якої просив призначити його на посаду головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області в порядку переведення з Державної Азовської морської екологічної інспекції з 05.06.2020 (а.с.48).
Наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області від 05.06.2020 № 136-о «Про призначення на посаду ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 , з 05 червня 2020 року на посаду головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області (а.с.49).
23.11.2020 Інспекцією прийнято наказ № 662 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Донецькій області», яким введено в дію 24.12.2020 структуру Державної екологічної інспекції у Донецькій області, затверджений наказом Головою Державної екологічної інспекції у Донецькій області ОСОБА_2 20.10.2020 та погоджену першим заступником Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України ОСОБА_3 03.11.2020, введено в дію з 24.12.2020 штатний розпис Державної екологічної інспекції у Донецькій області на 2020 рік, затверджений наказом Головою Державної екологічної інспекції у Донецькій області ОСОБА_2 17.11.2020 року в межах встановленої граничної чисельності 94 штатних одиниці із місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 551 026,50 грн.
Відповідно до п. 3 вищезазначеного наказу, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Інспекції ліквідовано з 24.12.2020, зокрема, Відділ інструментально-лабораторного контролю Південного регіону, та утворено структурні підрозділі Державної екологічної інспекції, зокрема, Відділ інструментально-лабораторного контролю № 1 та № 2, сектор радіаційного контролю (а.с.17-19)
23.11.2020 ОСОБА_1 попереджено про звільнення з посади головного спеціаліста сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Північного регіону – державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області Державної екологічної інспекції у Донецькій області внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Донецькій області без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, а у разі відсутності в цей день з підстав тимчасової непрацездатності або знаходження у відпустці, звільнення відбудеться у перший робочий день наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або у перший робочий день після закінчення відпустки, у зв`язку з введення з 24.12.2020 в дію структури Державної екологічної інспекції у Донецькій області та штатного розпису Державної екологічної інспекції, відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Донецькій області від 23.11.2020 № 662 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Донецькій області» (а.с. 50-51).
З вищезазначеним попередженням про звільнення позивач був ознайомлений 23.11.2020, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с.51). 
Наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області від 24.12.2020 № 322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 року з посади головного спеціаліста сектору радіаційного контролю Донецької області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII (а.с.52-53).
З вищезазначеним наказом позивач був ознайомлений 24.12.2020, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с.53). 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом № 889-VIII (тут і далі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1  ст.1 Закону № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:
1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;
2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;
3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;
4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;
5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;
6) управління персоналом державних органів;
7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Частиною 1 статті 21 Закону № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
У ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII наведені підстави припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті87,87-1цьогоЗакону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 881цьогоЗакону).
Як свідчить зміст оскаржуваного наказу Інспекції, державна служба Голубкова В.П. припинилася за ініціативою суб`єкта призначення, що відповідає п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII.
Зі змісту наказу від 24.12.2020 № 322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що припинення державної служби позивача за ініціативою відповідача здійснено у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII.
Слід зауважити, що Верховною Радою України 19.09.2019 прийнято Закон України № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон № 117-IX), який набрав чинності 25.09.2019, а 14.01.2020 - Закон № 440-IX, який набрав чинності з 13.02.2020.
Цими законами внесено численні зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про державну службу» та до Кодексу законів про працю України.
Так, у ст. 87 Закону № 889-VIII п. 1 ч. 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Частина 3 статті 87  Закону № 889-VIII фактично викладена в новій редакції: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу".
Також ст. 87 Закону № 889-VIII доповнена ч. 5 такого змісту: "5. Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки".
Із системного аналізу доповнень та змін до ст. 87 Закону № 889-VIII слідує, що вони суттєво змінили порядок звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема з підстав реорганізації державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, зміни структури або штатного розпису державного органу - в сторону звуження гарантій державного службовця на продовження служби.
Так, скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Відповідні зміни внесено і в Кодекс законів про працю України Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, що набрав чинність 02.02.2020.
Зокрема ст.49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників, після ч.5 доповнено новою частиною такого змісту: "Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексуне застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".
Із системного аналізу доповнень та змін до статті 87 Закону № 889-VIII та ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що законодавець залишив відповідачу право запропонувати державному службовці працевлаштуватися на вакантні у створеному органі посади.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 24.12.2020 в Державній екологічній інспекції у Донецькій області введена в дію нова структура, затверджена головою Державної екологічної інспекції України Мальованим А.М. 20.10.2020 та погоджена першим заступником Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України Боруховським Б.В. 03.11.2020, та новий штатний розпис, затверджений головою Державної екологічної інспекції України Мальованим А.М. 17.11.2020. зміна структури Державної екологічної інспекції України обумовлена необхідністю введення ресурсного розподілу здійснення державного нагляду (надзору) (поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, земельних ресурсів та надр; атмосферного повітря; водних ресурсів та морського середовища) та зміни напрямів роботи підрозділів у зв`язку з ресурсним розподілом, про що прийнято відповідний наказ від 23.11.2020 № 322.
У зв`язку з зазначеними змінами були ліквідовані підрозділи, які здійснювали свою діяльність за принципом територіального розподілу функцій, а саме: 
- відділ державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів Північного регіону Донецької області;
-  відділ державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів Західного регіону Донецької області;
- відділ державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів Південного регіону Донецької області;
- відділ інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Донецької області; 
- відділ інструментально-лабораторного контролю Північного та Західного регіону Донецької області;
- сектор радіаційного контролю Відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Донецької області; 
- сектор управління персоналом;
- сектор правового забезпечення.
У зв`язку з зазначеним, в Інспекції були створені нові структурні підрозділи за ресурсними напрямками здійснення державного нагляду (контролю):
1)відділ державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, земельних ресурсів та надр;
2)відділ державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря;
3)відділ державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів та морського середовища;
4)відділ інструментально-лабораторного контролю №1;
5)відділ інструментально-лабораторного контролю №2;
6)сектор радіаційного контролю;
7)відділу управління персоналом;
8) відділ правового забезпечення.
Проаналізувавши Положення про сектор радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Державної екологічної інспекції у Донецькій області, затверджені наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області № 432 від 11.08.2020, Положення про відділ інструментально- лабораторного контролю №1 Донецької області Державної екологічної інспекції у Донецькій області, затверджені наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області 24.12.2020 № 727, Положення про відділ інструментально-лабораторного контролю №2 Донецької області Державної екологічної інспекції у Донецькій області, затверджені наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області 24.12.2020 № 727, Положення про сектор радіаційного контролю Державної екологічної інспекції у Донецькій області, затверджені наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області 24.12.2020 № 727 встановлено, що функціональні обов`язки працівників сектору радіаційного контролю відділу інструментально-лабораторного контролю Південного регіону Державної екологічної інспекції у Донецькій області аналогічні функціональним обов`язкам створеному відділу інструментально-лабораторного контролю №№1,2, сектору радіаційного контролю (а.с.59-88).
Також, з штатного розпису на 2020 рік Інспекції, вбачається, що у відділі інструментально - лабораторного контролю № 1 були створені 4 штатні одиниці – головного спеціаліста – державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Донецької області, у відділі інструментально – лабораторного контролю № 2 – 3 штатні одиниці головного спеціаліста – державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Донецької області, секторі радіаційного контролю – 1 штатна одиниця головного спеціаліста – державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Донецької області.
Судами встановлено, що на момент попередження позивача про майбутнє звільнення та звільнення з посади у створеному підрозділі – сектору радіаційного контролю Інспекції області були наявні вакансії головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього середовища, про що зазначав представник позивача та не заперечував представник відповідача.
Однак, така вакансія позивачу не була запропонована.
Судами з матеріалів справи встановлено, що керівник відповідача вибірково запропонував своїм працівникам переведення на вакантні посади у Інспекціі, що підтверджується  долученими до матеріалів справи відповідачем попередженнями про звільнення.
Так, з долучених до матеріалів справи попередження про звільнення з посади державної служби внаслідок скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції у Донецькій області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що останнім були запропоновані вакантні посади (а.с.143, 144).
Місцевий суд правильно важав, що дії відповідача щодо вибірковості не запропонування окремим працівникам вакантних посад порушують права позивача на працю, за умови що на час розгляду справи у створених підрозділах Інспекції ще залишаються вакантні посади головного спеціаліста – державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища.
Стосовно твердження відповідача про те, що позивач не звернувся із заявою про переведення його на іншу посаду в Інспекції у зв`язку зі скороченням посади, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки Законом № 889-VIII не передбачає такого обов`язку позивача.
З огляду на зазначені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача, а тому наказ Інспекції від 21 грудня 2020 року № 322-о про звільнення ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Стосовно вимоги позивача про стягнення з Інспекції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2020 по день прийняття судом рішення у справі.
Частиною 2 статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судами встановлено, що відповідно до довідки Державної екологічної інспекції у Донецькій області від 29.01.2021 року № 11-307/21 середньоденна заробітна плата становить 470,48 грн. (а.с.90). 
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 р. № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», листа Міністерства соціальної політики України 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік»  кількість робочих днів в період з 25 грудня 2020 року по день прийняття рішення у справі (12 квітня 2021 року) становить 73 днів.
Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 грудня 2020 року по 12 квітня 2021 року, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 470,48 грн. (середньоденна заробітна плата) * 73 дні  =  73 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідно середньомісячна заробітна плата складає: 470,48 грн. (середньоденна заробітна плата) * (21 день (жовтень 2020 року) + 21 день (листопад 2020 року): 2) = 9800,08 грн.
Згідно з пунктами 2,3 частини першої статті КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за повний календарний місяць в розмірі 9800,08 грн. підлягають негайному виконанню.
Щодо доводів апелянта про не врахування місцевим судом під час вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку сум виплаченої вихіднохї допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
За змістом частини першої статті 235 КЗпП та частини другої статті 235 КЗпП виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права вже була висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 826/808/16 (11-134ас18).
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підляє частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 200/542/21-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 14 вересня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко

Судді                                                                                  А. А. Блохін
                                                                                                                        
                                                                                          І. В. Геращенко