УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 липня 2021 року
м. Київ
справа № 372/2666/19
провадження № 51 - 2657 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від                         23 лютого 2021 року,
встановив:
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року, яким засуджено ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених пунктами  «а», «г», «ж», «і» статті 93, частиною 3 статті 142, частиною 2 статті 143 КК України (1960 року), ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а», «г», «е», «і» статті 93, частиною 3 статті 142, частиною 3 статті 193 КК України                (1960 року), ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а», «г», «е», «і» статті 93, частиною 3 статті 142, частиною 3 статті 193 КК України                       (1960 року).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року вказану ухвалу залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_4 не погоджується із ухвалами місцевого та апеляційного судів. В обґрунтування своїх вимог стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час розгляду заяви з нововиявленими обставинами стосовно його підзахисних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Заявник зазначає, що вирок Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року був винесений незаконним складом суду. Захисник посилається на те, що 23 травня 2019 року ним було подано адвокатський запит до Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області про надання інформації стосовно судді ОСОБА_8 , а саме: щодо його призначення на посаду судді Київського обласного суду та складання ним присяги судді, на який 27 травня 2019 року ним було отримано відповідь з додатками, з якої вбачається, що суддя ОСОБА_8 не складав присягу судді, а також з вказаної відповіді та додатків вбачається, що в Апеляційному судді Київської області відсутні документи, які підтверджують стаж його професійної діяльності до його призначення на посаду судді, а тому захисник вважає, що за відсутності присяги зазначений суддя здійснював свою діяльність незаконно. Заявник вважає, що судами не враховано вказаних обставин, а тому просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Системне тлумачення глави 34 КПК у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
До того ж, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом статті 459 КПК, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується виро»;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали.
Відповідно до вищезазначеного, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Як убачається зі змісту ухвали суду Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року, вказаним рішенням відмовлено у задоволені заяви захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року, оскільки захисником не надано суду обґрунтованих обставин, що підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких наведено ч. 2 ст. 459 КПК та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження. При цьому, судом встановлено, що зазначені в заяві захисника обставини по своїй суті не є нововиявленими, а його доводи направлені фактично на перегляд зазначених судових рішень.
Мотивуючи своє рішення, колегією суддів районного суду в ухвалі встановлено, що посилання ОСОБА_4 на лист Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2019 року № 01-15/490/2019 як на доказ того, що вирок був ухвалений неповноважним суддею є безпідставними, оскільки суддя ОСОБА_8 був обраний на посаду судді Київського обласного суду відповідно до постанови Верховної Ради України від 16 листопада 1993 року №3600-ХІІ та відповідно до наказу голови Київського обласного суду від 30 листопада 1993 року № 201-а приступив до виконання своїх обов`язків. Отже так він і був призначений на посаду судді Київського обласного суду. 
Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів касаційного суду вважає, що суд обґрунтовано визнав доводи захисника в цій частині безпідставними, оскільки, відповідно до п. 12 перехідних положень Конституції України від 28 червня                    1996 року судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені, а тому на дату ухвалення вироку судді вважається такими, що прийняли присягу.
Із вказаним погодився Київський апеляційний суд та обґрунтовано вказав, що обставини, на які посилався ОСОБА_4 , по своїй суті не є нововиявленими відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК, а сама заява захисника була направлена фактично на перегляд вироку без належних на те обґрунтувань та наведення доказів.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд, переглядаючи ухвалу районного суду за заявою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами рішень щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою, відповідно до вимог ст. 419 КПК, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Враховуюче зазначене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. При таких обставинах, колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження захиснику ОСОБА_4 за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Що стосується доводів захисника в частині незаконності судового рішення щодо засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що захисник ОСОБА_4 не здійснює захист засудженого ОСОБА_7 , а сам засуджений судові рішення, в тому числі і з тих підстав на які посилається захисник, до касаційного суду не оскаржував.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від  23 лютого 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3