ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1016/21 Справа № 186/206/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       30 червня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює директором ПП Фірма “Укрремтехсервіс”, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП, 
за участю:
захисника                                                Данілова Д.І.
ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст. 38 КУпАП.
Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який є директором ППФ "Укрремтехсервіс", вчинив адміністративне правопорушення, виявлене 21 грудня 2020 року, яке полягає у фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Так, в ході проведення інспекційного відвідування інспектором праці 10 грудня 2020 року о 10:29 годині за адресою здійснення діяльності: Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, на сміттєзвалищі, розташованому у балці "Кривошиїн Яр" встановлено, що там займалися збиранням та сортуванням сміття, сортуванням скла та пластику під наглядом бригадира ППФ "Укрремтехсервіс" - ОСОБА_2 , дев`ять осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які виконували обов`язки зі збирання та сортування сміття, сортуванням скла та пластика, ОСОБА_2 , який виконував функції керуючого сміттєзвалищем ППФ "Укрремтехсервіс", ОСОБА_12 , який здійснює функції бульдозериста на наданому бульдозері ППФ "Укрремтехсервіс", були допущені до роботи без належного оформлення трудових відносин, що зафіксовано засобами відеотехніки, підтверджено поясненнями.
Зазначені факти свідчать про порушення ППФ "Укрремтехсервіс" вимог ч. 1 ст. 21 КзпП України, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. 
Крім того, встановлено, що ППФ «Укрремтехсервіс» фактично допущено до роботи вищезазначених осіб і використовувало їх працю без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. N 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
       Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
       В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що приймаючи рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків для накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції безпідставно, в порушення вимог КУпАП та Науково-консультативного висновку при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 року, визнав його провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.
       Крім того, зазначає що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували скоєння ним правопорушення, яке ставиться йому у провину, оскільки пояснення, які містяться в матеріалах справи не підтверджують того факту, що зазначені у протоколі особи дійсно працювали у ППФ «Укрремтехсервіс».
       Також зазначає, що протокол було складено з порушення строків, визначених ст. 254 КУпАП, оскільки фактично порушення було виявлено 10 грудня 2020 року, а протокол складено лише 22 грудня 2020 року, тобто поза межами 24 годин. Разом з цим, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому невірно зазначено місце складання та вчинення адміністративного правопорушення. Так, зазначає, що інспектування було проведено у м. Першотравенськ Дніпропетровської області на сміттєзвалищі “Кривошиїн Яр”, де й було складено протокол про адміністративне правопорушення, однак з його змісту видно, що його було складено у м. Павлоград Дніпропетровської області, що не відповідає фактичним обставинам справи.
       Більше того, вказує й на те, що акт інспекційного відвідування складено інспекторами держпраці з недійсними посвідченнями, оскільки відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №823 такі посвідчення мають бути оприлюднені. Відтак, оскільки інформація про номер посвідчення інспекторів, які складали акт не відповідає інформації, що міститься на офіційному веб-сайті ДСУ з питань праці, такі посвідчення є недійсними.
       Позиції учасників апеляційного процесу.
       В судовому засіданні захисник Данілов Д.І. підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та з підстав, викладених у ній просив її задовольнити, постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу такого правопорушення. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного перегляду, не заперечував проти розгляду справи у його відсутність в присутності захисника.
       Мотиви апеляційного суду.
       Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
       Відповідальність за ч. 3 ст. 41 КУпАП настає у випадку фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуску до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.
       Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність і доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №ДН60882/1971/АВ/П/ПТ від 22 грудня 2020 року, копією акта інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працію №ДН60882/1971/АВ від 21 грудня 2020 року, відповідно якого було виявлено та встановлено порушенням вимог ч. 1 ст. 21 КзпП, ч. 3 ст. 24 КзпП та вимоги Постанови КМУ №413 від 17 червня 2015 року, які полягли у допуску до роботи без належного оформлення трудових відносин, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які зазначили про те, що виконували обов`язки зі збирання та сортування сміття, сортуванням скла та пластика, без подачі трудових книжок, офіційного оформлення з виплатою заробітної плати, в залежності від кількості відсортованого сміття, яку сплачував ОСОБА_2 , копіями цивільно-правових договорів №1/12-2020 від 30 листопада 2020 року, укладеного між ППФ “Укрремтехсервіс”, в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , відповідно до умов якого останній зобов`язується ОСОБА_1 надати послуги з планування ТПВ та загортання місць загорань на сміттєзвалищі, розташованому у балці “Кривошиїн Яр”, та договором №2/12-2020 від 30 листопада 2020 року укладеного між ППФ “Укрремтехсервіс”, в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого останній зобов`язується ОСОБА_1 надати послуги з виявлення місць можливих загорань та локалізації загорань на міському сміттєзвалищі, розташованому у балці “Кривошиїн Яр” та послуги з контролю розвантаження ТПВ у обсязі 5000 метрів кубічних, на безпечних ділянках та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
       Так, перевіряючи доводи захисника Данілова Д.І. щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме в тій частині, що пояснення осіб не містять будь-яких відомостей щодо фактичних трудових відносин з ППФ “Укрремтехсервіс”, апеляційний суд вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.
       Як видно з пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначені особи вказували на те, що виконують роботу, а саме збирання та сортування сміття, за що, в залежності від виробітку, отримують заробітну плату, яка сплачувалась ОСОБА_2 , який на думку захисника діяв на підставі цивільного-правового договору про надання послуг.
       В той же час, з пояснень самого ОСОБА_2 видно, що він працює на сміттєзвалищі на підставі трудового договору з ППФ “Укрремтехсервіс” з 01 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року на посаді керуючого разом з ОСОБА_12 , який працює на бульдозері. Зазначає, що будь-яких осіб на роботу не приймав. З пояснень ОСОБА_12 видно, що він працює в ПП “Укрремтехсервіс” на посаді бульдозериста разом зі ОСОБА_2 , який контролює вивантаження автомобілів.
       Таким чином, вказані пояснення у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 залучив до роботи ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , який в свою чергу залучив до виконання робіт ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на виконання завдань, які перед ними поставив ОСОБА_1 , що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що в справі відсутні належні та допустимі докази адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП у діях ОСОБА_1 .
       Крім цього, зазначені фактичні обставини справи також встановлено й рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №160/2723/21, яке набрало чинності 14 червня 2021 року.
       Так, хоча преюдицію судових рішень у справах про адміністративні правопорушення прямо не встановлено чинним КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе її застосування у даному випадку, виходячи з такого.
       Правова доктрина виокремлює наступні ознаки преюдиції:1) зазначені обставини беруться до уваги, коли вони встановлені не лише рішенням суду окремої юрисдикції (окремо господарським або адміністративним судом), але й рішенням суду іншої ланки судової системи; 2)судове рішення повинно бути таким, що набрало законної сили; 3) під рішенням маються на увазі також проміжні та допоміжні акти, у випадку, якщо в них належним чином розглянуто спірне питання; 4) сторонами у справі мають бути ті ж особи/особа, стосовно яких встановлено обставини, однак суб`єктний склад сторін у справі не обов`язково має бути повністю тотожним (постанова Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі №6-490цс17).
       Як зазначив Верховний Суд у справі №234/16272/15-ц, преюдиційні факти — це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
       У даному випадку, на переконання апеляційного суду, наявні усі ознаки та умови для застосування преюдиції, а тому з урахуванням доказів, наявних в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та встановлених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №160/2723/21 фактичних обставин, апеляційний суд вважає встановленим та підтвердженим факт допуску ОСОБА_1 працівників до виконання робіт, без оформлення трудового договору, що утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 44 КУпАП.
       Щодо строку та місця складення протоколу, які на думку захисника не відповідають вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
       Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
       За змістом ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
       Апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника щодо тієї обставини, що протокол складено поза межами строку, передбаченого ст. 254 КУпАП, оскільки як видно з матеріалів справи про адміністративне правопорушення у період з 09 грудня 2020 року по 21 грудня 2020 року здійснювалось інспекційне відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, інспекторами праці ГУ Держпраці в Дніпропетровській області, за результатами якого було складено Акт №ДН60882/1971/АВ від 21 грудня 2020 року. Після завершення вказаного відвідування було встановлено особу, яка, на думку інспекторів з питань праці вчинила адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим, 22 грудня 2020 року на ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 3 ст. 41 КУпАП.
       На думку апеляційного суду, хибним є посилання захисника, щодо тієї обставини, що саме 09 грудня 2020 року було вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому саме у цей день мав бути складений протокол, оскільки весь процес інспекційного відвідування відбувався на протязі 12 днів, про що свідчать пояснення осіб, долучені до матеріалів справи, які були опитані у період з 10 грудня 2020 року по 21 грудня 2020 року включно, а тому порушень ст. 254 КУпАП у даному випадку апеляційним судом не встановлено.
       Так само протокол про адміністративне правопорушення відповідає й вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому зазначено місце його складання — Дніпропетровська область, м. Павлоград та місце вчинення адміністративного правопорушення: Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, сміттєзвалище, розташоване у балці “Кривошиїн Яр”, а тому, оскільки вказане положення закону не містить вимоги щодо складання протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає доводи захисника в цій частині такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
       Доводи захисника в тій частині, що інспекційне відвідування було здійснено особами з недійсними службовими посвідченнями не розглядаються апеляційним судом, оскільки питання правомірності проведення інспекційного відвідування вже вирішувалось Дніпровським окружним адміністративним судом в межах розгляду справи №160/2723/21.
       Щодо доводів захисника про безпідставність встановлення провини ОСОБА_1 судом першої інстанції при закритті справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
       Дійсно, як зазначено в узагальненому науково-консультативному висновку НКР при ВАСУ, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
       Проте, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.
Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) повинна застосовуватись лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.
Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.
Таким чином, доводи захисника в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, у зв`язку з чим не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та вмотивоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, а доводи, зазначені останнім у своїй апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

        Суддя                                                                О.П. Піскун