Справа № 161/6388/21 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1010/21  Категорія: 114 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
15 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: представника заявника ОСОБА_1 ,
заінтересована особа ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року заявник ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису покликаючись на такі обставини.
З ОСОБА_2 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, її чоловік впродовж тривалого часу застосовує до неї фізичне та психологічне насилля, яке має різні прояви, від побоїв до публічних принижень, що слугувало підставою для подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу. Зазначає, що факти потерпання від домашнього насильства підтверджуються постановами суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні домашнього насильства відносно неї, які набрали законної сили. Крім того, ОСОБА_2 наніс заявниці тілесні ушкодження, які віднесено до категорії легких тілесних, обвинувальний акт по даному факту знаходиться на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області, а також викрав у заявника цілий ряд документи. Характер дій ОСОБА_2 носить систематичний характер, що породжує у заявника страх за своє життя. Вказує, що ОСОБА_2 є де проживати, однак він постійно шляхом погроз та примусу намагається посилитися у квартирі, де заявник проживає з їхніми спільними дітьми, що завжди закінчується скандалами та істериками у дітей.
Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до неї, обґрунтованість ризиків та підставність застосування до ОСОБА_2 спеціальних заходів захисту щодо протидії домашньому насильству, покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:
- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
-заборонити ОСОБА_2 контактувати з постраждалою особою ОСОБА_4 особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.
Заявник просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 травня 2021 року заяву задоволено. Постановлено видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 :
- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити контактувати з постраждалою особою ОСОБА_4 особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.
Встановити строк обмежувального припису - 6 місяців.
В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справ, неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказує, що суд не врахував принципу презумпції невинуватості людини, гарантованого нормами статті 62 Конституції України та безпідставно врахував обставину внесення до ЄРДР відомостей про вчинені нібито ОСОБА_2 кримінальне правопорушення.
Судом не встановлено, яка саме форма насильства була вчинена відносно заявниці.
Надані докази не підтверджують вчинення насильства у період з 29.03.2021 по 03.04.2021.
Судом не враховано, що між сторонами існує спір про розірвання шлюбу, поділ майна, визначення місця проживання дітей.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника вказує, що позивачем доведено систематичність вчинення насильства в сім`ї, тому рішення є обґрунтованим.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Станом на день розгляду справи шлюбні стосунки між сторонами припинено.
На підтвердження систематичного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , заявниця надала копію постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області 24.07.2020, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Зі змісту даної постанови ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме висловлював погрози на її адресу.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.08.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме він 31.05.2020 близько 09 год. 00 хв. за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме, нецензурно лаявся, принижував, погрожував, наносив удари рукою в обличчя. 
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме в тому, що він вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , що виразилося у нецензурній лайці в бік останньої, приниженні та погрозі фізичною розправою.
З листа Головного управління національної поліції у Волинській області від 16.04.2021 вбачається, що за березень - квітень 2021 року заявниця тричі зверталася із заявами про допомогу у зв`язку з погрозою ОСОБА_2 , ламанням дверей у квартирі .
Положеннями пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Встановивши, що упродовж 2020 року ОСОБА_2 тричі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення фізичного та психологічного насильства в сім`ї, продовжує вчиняти психологічне насильство в сім`ї відносно ОСОБА_4 у 2021 році у період, вказаний заявницею, суд першої інстанції обґрунтовано застосував встановлені законом заходи обмежувального припису.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із строком, на який суд першої інстанції видав обмежувальний припис з огляду на те, що суд застосував максимальний строк обмежувального припису, та не навів у рішенні достатніх ризиків, які виправдовують можливість встановлення обмежувального припису на строк 6 місяців.
Враховуючи ту обставину, що в судовому порядку до ОСОБА_2 обмежувальний припис застосовується вперше, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після звернення заявниці до суду заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство, апеляційний суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису на 3 місяці, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у частині визначення строку обмежувального припису необхідно змінити на підставі пункту першого частини першої статті 376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи щодо наявності підстав для застосування максимального строку обмежувального припису.
Аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції закріпленого приписами статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України принципу невинуватості особи апеляційний суд відхиляє, оскільки суд не робив висновків у постановленому рішенні про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення та лише констатував факт внесення до ЄРДР таких відомостей.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявниця звернулась до суду за наслідками подій, які відбувались у період з 29.03.2021 по 03.04.2021, на що суд не звернув уваги, спростовуються змістом заяви, з якої вбачається, що підставою звернення до суду є вчинення насильства упродовж тривалого часу, що, як зазначає заявниця, підтверджується судовими рішеннями в справах про адміністративне правопорушення за липень-серпень 2020 року та продовжується станом на день звернення до суду.
З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом встановлено застосування відносно заявниці ОСОБА_4 фізичного та психологічного насильства (а.с. 3-4 рішення суду), тому безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не встановив виду насильства, яке вчиняється відносно заявниці.
Заінтересованою особою ОСОБА_2 не подано доказів про те, що між ним та заявницею виникають сварки та непорозуміння на побутовому грунті.
Та обставина, що між сторонами існує спір про поділ майна, інші судові спори, не спростовують доводів заявниці про систематичне вчинення відносно неї фізичного та психологічного насильства ОСОБА_2 та не доводять того, що заявниця зловживає своїм правом на захист від домашнього насильства або ж використовує його з метою вирішення цивільно-правового спору, який перебуває на розгляді суду.
Керуючись статтями 367,376, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2021 року в даній справі в частині визначення строку обмежувального припису змінити.
Встановити строк обмежувального припису - 3 (три) місяці.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді