ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1769/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Романович  І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

                                                         В С Т А Н О В И В :

24.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби, індексації та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби, індексації, врахувавши виплачені суми. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні позивача з військової служби відповідачем до розрахунку суми одноразової грошової допомоги безпідставно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, яку він щомісячно отримував під час проходження служби та індексацію.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 р. позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нездійснення ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби, врахувавши виплачені суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889, оскільки при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ як акт вищої юридичної сили, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що  щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, не входить до складу місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Міністра оборони України від 22.08.2017 р. №572 (по особовому складу) полковника ОСОБА_1 звільнено в запас за п. "б" (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з направленням на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.
Наказом від 26.09.2017 р. №182 (по стройовій частині) начальника Генерального штабу — Головнокомандувача ЗСУ полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням за 23 календарних роки.
Розрахунок з ОСОБА_1 проведено відповідно до грошового атестату серія ЗУ №355050, довідки про додаткові види грошового забезпечення від 26.09.2017 р. №305/668.
10.12.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до  Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з заявою про здійснення нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ним отримано під час проходження військової служби.
Листом від 03.01.2020 р. за №305/28 ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військове звання і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагороди).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі – Закон № 2232-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статті 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Частиною другою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови КМ України № 889 Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. – у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. – у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо не розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.
Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби на підставі пункту "б" частини шостої статті 26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я); вислуга позивача становить 23 роки 01 місяць; щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови КМ України № 889 становила 50% місячного забезпечення.
Однак, додаткову грошову винагороду в зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.
Таке невключення обґрунтується відповідачем нормами Інструкції № 260, а саме пунктами 38.1, 38.6 її розділу XXXVIII, за змістом яких додаткова грошова допомога, передбачена Постановою КМ України № 889, не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.
Аналогічні норми щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, видана на виконання Постанови КМ України № 889. У подальшому тотожне регулювання цього питання запроваджено з прийняттям згаданої вище Інструкції № 550.
Разом із цим, відповідачем помилково застосовано Інструкцію № 260 та Інструкцію № 550 як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, оскільки відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
За цих обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Разом з тим, відповідно до частини другої та частини третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відтак, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.
Апеляційним судом встановлено, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови КМ України №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, що також підтверджується довідкою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 03.01.2020 №305/8. (а.с.13)
Отже, за таких обставин дана винагорода не може вважатися одноразовою, оскільки відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 400/1955/20, від 08 серпня 2019 року у справі № 802/955/17, від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 826/14564/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17.
З огляду на наведені норми та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою КМ України № 889, а суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем оскаржено не було.
Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Повне судове рішення складено 17.08.2021 року.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,  апеляційний суд, 
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 р. - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

 	
Колегія суддів:	О.В. Карпушова 	
 	В.В. Кузьменко	
 	 А.Г. Степанюк