КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 753/3014/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11976/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Гусак О.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 вересня 2021року Київський апеляційний суд в складі:
суддя-доповідач                Оніщук М.І.,
судді                                     Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2021 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Дарницького районного суду  м. Києва з позовом, в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 12 744 грн. 78 коп., 3 % річних у розмірі 325 грн. 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 871 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 05.04.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (надалі - Договір № 1).
Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору № 1. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
При цьому, оскільки від відповідача, яка власник квартири АДРЕСА_1 , не надходило на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору № 1, ОСОБА_1 отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). 
Також, 01.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 .
Однак, позивач зазначав, що у порушення умов Договору та вимог чинного законодавства, відповідач свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих у період 01.12.2015 року по 31.12.2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконував належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 12 733 грн. 11 коп.
За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за оплату комунальних послуг з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних у розмірі 13 941 грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. (а.с. 36-39).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та увалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Так,  в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши його належним чином про розгляд справи судом.
При цьому, зазначає, що в період з січня 2021 року по червень 2021 року ним поступово здійснювалася оплата заборгованості та станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення його борг перед позивачем за житлово-комунальні послуги становив 2 692 грн. 16 коп. (а.с. 43-46).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2021 року поновлено строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 65, 66).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2021 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін (а.с. 67).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, не виконувала покладений на нього договором та законом обов`язок по оплаті цих послуг, внаслідок чого станом на грудень 2020 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 13 941 грн. 12 коп., з яких: 12 744 грн. 18 коп. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, 871 грн. 08 коп. - інфляційні втрати та 325 грн. 26 коп. - три відсотки річних.
            При цьому, при вирішенні питання щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та за наявними у справі матеріалами, суд першої інстанції керувався тим, що ним було вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, проте відповідач у встановлений судом строк не надав до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та/або відзиву на позов.
            Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
            У п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
            Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
            Згідно ч. 1 ст. 278 ЦПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
            У відповідності до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
            При цьому, як передбачено ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є: 
            - день вручення судового рішення під розписку;
            - день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
            - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
            - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
            - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
            - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
            Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
            В той же час, як вбачається з матеріалів справи, направлені відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
            За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу без виклику учасників справи за відсутністю належних доказів повідомлення відповідача про наявність та розгляд такої судової справи, суд першої інстанції не забезпечив останньому можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову та подати відповідні докази на їх підтвердження, і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд. 
            У свою чергу, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
            Отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.
            Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 26.04.2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 року № 1198, який визначав ПАТ "АК "Київводоканал" (у 2017 році перейменоване на ПрАТ "АК "Київводоканал") виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення на території м. Києва.
05.04.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (надалі - Договір № 1).
Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору № 1. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
При цьому, будь-яких доказів, як б підтверджували, що від відповідача, як власника квартири АДРЕСА_1 , надходили на адресу позивача заяви або повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та Договору № 1, матеріали справи не містять.
Також, 01.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до умов даного договору виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Згідно з умовами, визначеними п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна оплата системи оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Пунктом 9.1 договору визначено, що він укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що всупереч умов договору та норм законодавства щодо повної та своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті у відповідача за спожиті у період з 01.12.2015 року по 31.12.2020 року житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість у розмірі 12 744 грн. 78 коп.
Так, як передбачено положеннями ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Вимоги ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі - Закон), який був чинним на момент виникнення спірних відносин.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. З, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів (ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Також, слід зазначити, що відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на останні поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
При цьому, частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно з яким у період з 01.12.2015 року по 31.12.2020 року за позивачем обліковувалася заборгованість у загальному розмірі   13 941 грн. 12 коп., з яких: 12 744 грн. 18 коп. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, 871 грн. 08 коп. - інфляційні втрати та 325 грн. 26 коп. - три відсотки річних.
Разом з тим, як вбачається з доданих відповідачем до апеляційної скарги повідомлень-рахунків на оплату послуг за грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень та травень 2021 року, остання здійснила часткове погашення свого боргу перед позивачем на загальну суму 11 500 грн. 00 коп. та станом на червень 2021 року (на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) її заборгованість становила 2 692 грн. 16 коп., про що свідчать відомості, зазначені самим позивачем у повідомленні-рахунку на оплату послуг за травень 2021 року.
Будь-яких доказів, які б спростовувати вищевстановлені обставини, позивачем до суду апеляційної інстанції надано не було. 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані та фактично спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2 692 грн. 16 коп.
Крім того, враховуючи те, що погашення заборгованості відповідач почав здійснювати у січні 2021 року, а вимоги про стягнення з останнього інфляційних втрат та трьох відсотків річних заявлені позивачем за період з грудня 2015 року по грудень 2020 року, колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних у розмірі 325 грн. 26 коп. та інфляційні втрати у розмірі 871 грн. 08 коп.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 692 грн. 16 коп., трьох відсотків річних у розмірі 325 грн. 26 коп. та інфляційних втрат у розмірі 871 грн. 08 коп.
Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ПрАТ "АК "Київводоканал" до ОСОБА_1 , з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 663 грн. 10 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог (3 888 грн. 50 коп. - сума стягнутої суми заборгованості) / 13 941 грн. 12 коп. (ціна позову)*100% = 27,89% - відсоток задоволених вимог. Сума судового збору - 2 270 грн. 00 коп. / 100 * 27,89%= 663 грн. 10 коп.).
При цьому, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 996 грн. 00 коп. пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги 3405 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору)*72, 11% (процент задоволених вимог апеляційної скарги) = 2 455 грн.35 коп.).
Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381- 384, 444 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, код ЄДРПОУ 03327664) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 16 коп., три відсотки річних у розмірі 325 (триста двадцять п`ять) грн. 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 871 (вісімсот сімдесят одна) грн. 08 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 663 (шістсот шістдесят три) грн. 10 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, код ЄДРПОУ 03327664) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 455 (дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 35 коп.
У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                    М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                               В.А. Шебуєва
 
                                                                                                          Г.В. Крижанівська