ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/406/21 Справа № 185/6772/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” про відшкодування шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” про відшкодування шкоди — відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий у сумі 768,40 гривень 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року справа №185/6772/19 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
У відзиві АТ “Страхова компанія “Мега-гарант” на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року - відхилити, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року - залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяні не з вини водія автомобіля, цивільно - правова відповідальність якого була застрахована, а тому страхова кампанія не несе обов`язок сплачувати потерпілому.
Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 11.12.2017 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21070, н/з НОМЕР_1 була застрахована в АТ «Страхова кампанія «Мега-гарант» (а.с.33).
11 грудня 2017 року, по вул. Горького в с. Нова Дача, Павлоградського району Дніпропетровської області, о 17.30, трапилася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21070, н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок якої ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження середньої важкості.
За вказаним фактом страховий акт не складався. 
Отже, страхова кампанія не вважає вказаний факт страховим випадком.
31 серпня 2018 року, постановою слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровської області кримінальне провадження, за фактом заподіяння ОСОБА_1 в наслідок ДТП тілесних ушкоджень, за ознаками злочину передбаченого ч.1.ст.286 КК України було закрито за відсутністю складу злочину (13-14).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було отримано травми та внаслідок чого останній став інвалідом другої групи та поніс матеріальні витрати.
15 березня 2019 року представник позивача звернувся до акціонерного товариства «Страхова кампанія «Мега-гарант» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень в наслідок ДТП 11.12.2017 року (а.с. 7-10).
Проте, страхове відшкодування АТ «Страхова кампанія «Мега-гарант» позивачу не нараховувалось та не було сплачено.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник — особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки — особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом. 
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдавав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і не винні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. 
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. 
Між тим, відповідачем не доведено, що потерпілий ОСОБА_2 , який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП.
Окрім того, в постанові про закриття кримінального провадження від 31.08.2018 року відсутні будь-які відомості щодо порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України чи, які б підтверджували, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню чи збільшенню шкоди. В даному випадку має місце проста необачність пішохода. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визначаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.
З огляду на викладене, відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. 
В ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 
Отже, як вбачається з даних норм ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування витрат працездатності.
З матеріалів справи встановлено, що потрачені ОСОБА_1 кошти на придбання лікарських засобів у розмірі 8948,64 грн. є підтвердженими належними та допустими доказами, а саме квитанціями про їх придбання (а.с. 21-32).
Також, згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 11.12.2017 року по 12.01.2018 рік та з 03.05.2018 року по 11.05.2018 рік, що в загальному становить 42 дні. 
Таким чином, розмір страхового відшкодування за тимчасову втрату працездатності становить 4479,72 грн. (3200/30=106,66 грн/день, 106,66 грн. х 42 дні = 4479,72 грн.).
Пунктом 26.1 ст. 26 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” вказано, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;
Отже, ОСОБА_1 належить відшкодування за ІІ групу інвалідності в розмірі 57600,00 грн. (3200,00 х 18 + 57600,00).
Статтею 26-1 вказаного Закону передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
А тому, розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю та становить 3551,41 грн. (8948,64 + 4479,72 + 57600,00 + 71028,36/100*5=3551,41).
Щодо стягнення з АТ “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 5400,00 грн., необхідно зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2019 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням “Гранд Груп Партнерс” був укладений договір про надання правої допомоги (а.с. 37, 160). 
Додатком до Договору про надання правової допомоги від 03.07.2019 року визначено, що плата за надані адвокатом послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 900,00 грн. за 1 (одну) годину роботи (а.с. 38). 
Також, позивачем надано Детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги, з якого вбачається, що Адвокатське об`єднання “Гранд Груп Партнерс” надало ОСОБА_1 правничу (правову) допомогу, обумовлену Договором щодо захисту його інтересів шляхом підготовки та подання апеляційної скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2020 року у справі №185/6772/19 у загальній кількості 6 год.00хв. (а.с. 156).
Згідно наданих позивачем в якості доказу про сплату послуг адвоката квитанції №ПН530 від 22.07.2020 року та №17915825М від 23.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено послуги адвоката у загальному розмірі 5400,00 грн. (а.с. 158, 159).
Отже, витрати апелянта на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5400,00 грн., документально підтвердженні та доведені.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року необхідно скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” про відшкодування шкоди — задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування понесених витрат на лікування в розмірі 8948,64 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 4479,72 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане зі стійкою втратою працездатності в розмірі 57600,00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 3551,41 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5400,00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. 
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4034,10 грн. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року - скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” про відшкодування шкоди — задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування понесених витрат на лікування в розмірі 8948,64 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 4479,72 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане зі стійкою втратою працездатності в розмірі 57600,00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 3551,41 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5400,00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь  держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. 
Стягнути з Акціонерного товариства “Страхова компанія “Мега-гарант” на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4034,10 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С. Городнича 

М.Ю.Петешенкова