Ухвала 
 
11 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 723/4307/20
провадження №61-10830ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним,
ВСТАНОВИВ:
29 червня  2021 року   ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення  Сторожинецького  районного  суду  Чернівецької області від 02 березня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2021 рокув указаній вище справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема, запропоновано надіслати до суду уточнену касаційну скаргу із чітким визначенням підстав касаційного оскарження судових рішень.
У липні 2021 року заявником на адресу Верховного Суду направлено уточнену касаційну скаргу.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права).
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У випадку оскарження судових рішень з підстав  невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або  у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду  (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного  Суду,  повинно  бути  зазначено  відповідний  пункт  частини  2 статті  389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї (цих) підстави (підстав).
Вказані скаржником обставини свідчать про наявність двох самостійних підстав касаційного оскарження судового рішення ( пункти 1 та 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 5 уточненої касаційної скарги), заявник в уточненій касаційній скарзі посилається на те, що суди при ухваленні рішень, не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 348/1259/18, що за змістом вказує на наявність підстав оскарження, які визначені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Крім цього, заявник указує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
При цьому скаржником не зазначено від якого (яких) саме висновку (висновків) Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції необхідно відступити та чим обґрунтована необхідність такого відступу.
 
Разом із тим,  касаційна скарга не містить чітких посилань на пункти 1 та 2 частини другої статті 389 ЦПК України та належного обґрунтування цих підстав оскарження. 
Таким чином скаржник не дотримався вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено:
1)     конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї (цих) підстави (підстав);
2)                 норма (норми) права, яка (які) на думку заявника застосована (застосовані) без врахування висновків Верховного Суду та постанова (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) вони викладені (в разі оскарження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
3)                  постанову, в якій викладено висновок Верховного Суду, застосований судом апеляційної інстанції, від якого заявник вважає за необхідним відступити (в разі оскарження на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги і копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Керуючись статтями 127, 185, 392 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків.
Надати для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       Є. В. Петров