ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2021 року                                м.Дніпро                           Справа №  908/214/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач)      
суддів: Коваль Л.А., Кузнецов В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства “Водоканал” на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 (суддя Топчій О.А.)

у справі №908/214/21
за позовом  Комунального підприємства “Водоканал”, м. Запоріжжя
до відповідача Житлово-будівельного кооперативу №7 “Радіоприлад”, м. Запоріжжя
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство “Водоканал” звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача Житлово-будівельного кооперативу №7 “Радіоприлад” про стягнення з відповідача  заборгованості за надання послуг з питного водопостачання та водовідведення у розмірі 32 521,02 грн, 3% річних у розмірі 213,18 грн, інфляційні втрати у розмірі 630,49 грн. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.04.2021  у справі №908/214/21 у задоволенні позову  відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд зазначив про безпідставність здійснення позивачем розрахунків обсягу спожитої холодної води за вересень 2020 року з врахуванням показів непридатного для використання засобу обліку. Відповідно  і  розрахунок вартості обсягу спожитої у жовтні 2020 року холодної води на підставі п. 5.24. Правил з врахуванням показників двох попередніх місяців серпень-вересень 2020 року є безпідставним.
Не погодившись з вказаним рішенням Комунальне підприємство “Водоканал”  звернулося з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 у справі №908/214/21 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що господарським судом не було досліджено належним чином подані докази та не враховано, що саме зволікання з допуском працівників водоканалу, унеможливило виконання дій по розпломбуванню лічильника. При цьому споживач користувався послугами з водопостачання та зобов`язаний оплатити такі послуги, оскільки законодавством встановлено обов`язок останнього щодо такої оплати. Відповідач не скористався своїм правом звернення до позивача щодо  встановлення контрольного засобу обліку, проте останній,  шляхом підписання акту та акту-рахунку  підтвердив отримання послу з водоспоживання та водовідведення в об`ємах, про які сам зазначив  у вищевказаному розрахунку. КП «Водоканал» відобразило Акт-рахунок №783999 від 30.09.2020 на суму 35  026,88 грн., як первинний документ в бухгалтерському обліку та підставі якого і було здійснено розрахунок. Несправність приладу обліку було зафіксовано 15.10.2020, тобто вже після відображення Акту-рахунку  в бухгалтерському обліку. Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість  за вересень 2020 у розмірі 35  026,88 грн. На підставі вказаної заборгованості  здійснено розрахунок  і за жовтень 2020 у розмірі 25  439,41 грн. Отже розрахунок заборгованості було здійснено  за правилами п.5.24 Правил, згідно якого кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку визначається середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №908/214/21 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Комунального підприємства “Водоканал” на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 у справі №908/214/21 у порядку письмового провадження,  без повідомлення  (виклику) учасників справи.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній вважає рішення суду таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права та зазначає, що у вересні 2020 при знятті показань засобу обліку  було встановлено, що показання спожитої холодної води втричі перевищують середньомісячний рівень звичайного водоспоживання  ЖБК. При цьому всі квартири будинку №3 по вул.Парамонова, який  обслуговує ЖБК №7 «Радіоприлад» оснащені індивідуальними приладами обліку  холодної води. Показання були передані позивачу. 22.09.2020 відповідач звернувся до позивача  з листом про надання дозволу на зняття лічильника холодної води КБВ-10 №00440 для перевірки його працездатності, у зв`язку з розбіжністю  в показаннях між загальнобудинковим лічильником  та лічильниками мешканців будинку. Представник позивача для розпромбування лічильника з`явився лише 13.10.2020. Згідно з актом від 13.10.2020 прилад обліку для перевірки  правильності його роботи розпломбовано та знято пломбу. 15.10.2020 ТОВ «Теплотехнік» проведено позачергову повірку лічильника КБВ-10 №00440  та встановлено  непридатність для використання вказаного лічильника, про що видано довідку. 28.10.2020 відповідач повідомив позивача про непридатність  приладу обліку та неможливість  використання його показників для проведення розрахунків та просив  виконати нарахування за вересень 2020 за фактично спожиту холодну воду згідно з показниками індивідуальних  приладів обліку мешканців. Проте позивачем під час розрахунку  взято показники загальнобудинкового приладу обліку  за вересень 2020 та нараховано до сплати 35  026,88 грн. Відповідно для розрахунку за жовтень  2020 визначено за середньодобовою  витратою води за попередні два розрахункові місяці серпень-вересень 2020. Відповідач вважає неправомірним  використання для розрахунку позивачем показників несправного приладу обліку, які призвели до неправильного визначення середньодобових витрат за останні два місяці. Також  у відзиві відповідач просить  покласти на позивача витрати на правничу допомогу  у розмірі 2  000,00 грн. 
КП «Водоканал» надано відповідь на відзив  в якому останній вказує, що відповідачем  без поважних причин  попущено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки  ухвала суду була надіслана судом 15.06.2021, зареєстрована 16.06.2021, оприлюднена 17.06.2021. Тобто п`ятиденний  строк з моменту оприлюднення судового рішення закінчується 22.06.2021. З огляду на зазначене позивач просить відмовити ЖБК №7 «Радіоприлад» у задоволенні клопотання про покладення на КП «Водоканал» витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній посилається  на неотримання ухвали суду апеляційної інстанції  від 15.06.2021. Проте зазначає, що  необхідною умовою  для початку перебігу  строку для подання відзиву є саме отримання ухвали суду. Дата оприлюднення в ЄДРСР  жодним чином не впливає на перебіг  вказаного строку. При цьому до відзиву  на апеляційну скаргу додано всі  докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, а відзив є першою заявою  по суті поданою ЖБК №7 «Радіоприлад» при  перегляді в апеляційній інстанції. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Чередко А.Є., справу №908/214/21 передано колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Коваль Л.А. 
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2005 між КП “Водоканал” (Водоканал) та ЖБК №7 “Радіоприлад”  (Абонент) укладено договір про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації № 329 (з урахуванням додаткової угоди надалі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Водоканал забезпечує Абоненту подачу води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод за період з 01.01.2004 по 31.12.2010 по майданчику - вул. Парамонова, д.3. 
Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Абонент зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку у відповідності з цим договором та нормативними документами, вказаними в п. 1.1 цього Договору.
Розділом 4 Договору встановлено, що основним документом на оплату є акт.
Акти за воду та водовідведення виписуються Абоненту представником Водоканалу 22-24 числа кожного місяця. 
Відповідно до п. 4.1 Договору в редакції Протоколу врегулювання розбіжностей від 15.08.2005, Абонент зобов`язаний протягом 30 днів з дня виписки акта перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок Водоканала в сумі, зазначеній в акті.
Розділом 6 передбачено, що Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до укладення нового договору.
На виконання умов договору позивачем для оплати послуг з водопостачання та водовідведення у вересні та жовтні 2020 було виставлено абоненту Акти та акти-рахунки № 329/2 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 35026,88грн; № 329/2 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 25 439,41грн., які було надіслано на адресу відповідача поштою, про що в матеріали справи надано відповідні докази. 
Відповідачем частково погашено суму заборгованості у розмірі 27  945,27 грн.
Несплата відповідачем у повному обсязі суми вартості послуг з водопостачання та водовідведення за вересень-жовтень 2020 згідно вказаних актів і стала причиною виникнення спору. 
Відповідно до  статті 11 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.    Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно зі  статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються із  статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  статті 901 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 2  статті 901 ЦК України  визначено, що положення  глави 63 Цивільного кодексу України  можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1  статті 903 Цивільного кодексу України).
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються  Законом України "Про житлово-комунальні послуги",  Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених  Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 № 190.
Відповідно до ч. 1  ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Пунктами 3.1, 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених  наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р., передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.
Відповідно до пункту 5.1. Правил облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично спожиті послуги.
Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що 21.09.2021  Житлово-будівельний кооператив №7 «Радіоприлад» звернулося до КП «Водоканал» з листом, згідно якого просив надати дозвіл на зняття лічильника холодної води КБВ-10 №00440 для перевірки у зв`язку з розбіжністю  в показниках між домовим лічильником та лічильниками мешканців дому. 
13.10.2020 представниками КП «Водоканал» складено Акт технічного обстеження водопроводу, яким встановлено  що на вводі в підвальному приміщенні  5-го під`їзду  змонтований загальнобудинковий водомірний вузол з приладом обліку КБВ-10 №00440 (2004р випуску). На підставі листа  абонента  від 22.09.2020, у зв`язку  виникненням сумнівів  в правильності роботи приладу обліку,  представниками КП «Водоканал» розпломбовано  прилад та знято пломбу. 
Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін. 
15.10.2020 ТОВ “Теплотехнік і К” проведено позачергову повірку лічильника КБВ-10 № 00440, за результатами якої встановлено, що у зв`язку з тривалим часом експлуатації корпус і кріплення з`єднання на приладі покриті слідами стійкої корозії (сполучні боти зруйновані через корозію), розкрити прилад для проведення ремонту неможливо. Даний ЗВТ ремонту не підлягає та не придатний для подальшого використання. За наслідками повірки видано довідку про непридатність засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) від 15.10.2020.
Відповідачем листом від 28.10.2020 повідомлено позивача про непридатність приладу обліку та неможливість використання його показників для проведення розрахунків, про що надано довідку ТОВ “Теплотехнік і К” від 15.10.2020. З урахуванням зазначеного  споживач просив виконати нарахування за вересень 2020 за фактично спожиту холодну воду згідно з показниками індивідуальних приладів обліку мешканців. Окрім того відповідач просив, що у зв`язку з тим, що всі мешканці будинку мають  індивідуальні  прилади обліку холодної води, та у зв`язку з неможливістю встановлення нового засобу обліку,  для проведення нарахування за спожиту холодну воду  ЖБК №7 «Радіоприлад» щомісячно буде надавати інформацію згідно показників індивідуальних приладів обліку мешканців будинку. 
Листом №459/21/08 від 29.01.2021 позивач повідомив відповідача про те, що за умовами укладеного договору для забезпечення постійного обліку питної води ЖБК №7 “Радіоприлад” зобов`язано мати резервні технічно придатні, повірені засоби обліку. Відповідно до вимог договору виписано акт-рахунок за надані послуги у вересні 2020 року на підстав показань приладу обліку, встановленого на вводі до багатоквартирного будинку. Акт підписано представником КП “Водоканал” та відповідальною особою за договором. Нарахування за жовтень 2020 року здійснено відповідно до п. 5.24 Правил користування за середньодобовою витратою води за попередні два місяці.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про безпідставність здійснення позивачем розрахунків обсягу спожитої холодної води за вересень 2020 року з врахуванням показів непридатного для використання засобу обліку. Відповідно  і розрахунок вартості і обсягу спожитої у жовтні 2020 року на підставі п. 5.24. Правил з врахуванням показників двох попередніх місяців серпень-вересень 2020 року є також безпідставним.
Колегія погоджується з висновком господарського суду з огляду на наступне. 
Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 (далі - Правила). Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (пункт 1.1 Правил).
Пунктом 3.1. Правил встановлено, що  розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.
Згідно з пунктом 3.7 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.
Відповідно до пункту 5.1. Правил облік відпущеної  питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.
Пунктом 5.4. Правил встановлено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку проводяться відповідно до  Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", а також інших нормативно-правових актів, які регулюють цю сферу діяльності.
Засоби обліку, які виключені з державного реєстру в період експлуатації засобів обліку, можуть використовуватись до закінчення встановленого граничного строку служби, після чого здійснюється їх заміна.
Згідно із пунктом 5.14. Правил усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у  відповідному розділі  експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об`єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.
Відповідно до п 5.16.Правил  у  разі  виникнення  у споживача обґрунтованих сумнівів  щодо правильності показів засобу обліку  він  може  звернутися  до виробника  або  спеціалізованої  організації  з  заявою  про  його  позачергову повірку.
За змістом пункту 5.21. Правил зняття показів засобів обліку здійснюється представником  виробника  у присутності споживача або самим споживачем. Виробник перевіряє правильність зняття споживачем показів засобів обліку води та надання ним відомостей про обсяги і показники якості скинутих стічних вод. Якщо перевіркою будуть встановлені розбіжності між показами засобів обліку та поданими споживачем відомостями, виробник проводить перерахунок кількості поданої питної води і обсягів скинутих стічних вод за період від попередньої перевірки до моменту виявлення розбіжності згідно з показниками засобів обліку. Цей перерахунок здійснюється за умови, якщо виробником не було виявлено фактів штучного втручання в роботу засобів обліку, їх виходу з ладу або пошкодження пломб. Порядок та терміни зняття показів засобів обліку визначаються відповідно до договору.
Відповідно до пункту 5.24. Правил якщо вести облік води за показами засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від споживача та зафіксовані в установленому порядку (зняття засобу обліку виробником, пошкодження скла, корозія циферблата, припинення нормальної роботи засобу обліку через несправності, що виникли в його механізмі, тощо), кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку (але не більше 2-х місяців) визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. У разі тривалості роботи засобу обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15 днів. Після закінчення зазначеного терміну, якщо вести облік води неможливо з вини виробника, подальше визначення обсягів водоспоживання здійснюється за нормами споживання.
Відповідно до частин першої та другої  статті 11 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"  засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.
Отже засоби обліку  можуть застосовуватися лише  у разі якщо вони відповідають вимогам точності,  пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, що підтверджується відповідним документом. 
Як вбачається з наданої в матеріали справи  довідки ТОВ «Теплотехнік і К» про непридатність засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) від 15.10.2020 у зв`язку з тривалим часом експлуатації лічильнику води КБВ-10 зав.№00440 (рік випуску 2004), корпус  і кріпильні з`єднання на приладі покриті слідами стійкої корозії (сполучні боти зруйновані через корозію), розкрити приладу для проведення ремонту неможливо. Даний ЗВТ ремонту не підлягає та непридатний для подальшого використання. 
Таким чином матеріалами справи підтверджується непридатність лічильника, який належить відповідачу, для використання. 
З огляду на зазначене колегія вважає безпідставним здійснення розрахунку за фактично спожиту холодну воду та відповідно здійснення  нарахування вартості спожитої послуги із застосуванням показників лічильнику КБВ-10 зав.№00440.
При цьому колегія звертає увагу, що у споживача виникли сумніви щодо коректності показників лічильника у вересні 2020, про що ним і було повідомлено позивача, з проханням надання дозволу  на зняття лічильника. В подальшому споживач звертався до КП «Водоканал» про нарахування  обсягу спожитої у вересні холодної води за показниками лічильників мешканців будинку. 
Враховуючи вищевикладене апеляційний суд погоджується з висновками господарського суду щодо неправомірності застосування показників непридатного до використання засобу обліку у вересні 2020, та відповідно застосування  в розрахунку за жовтень 2020 обсягів спожитої холодної води згідно п. 5.24 Правил, які визначаються за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці.
Апеляційний судом  відхиляються  доводи апеляційної скарги з огляду на наступне. 
Апелянт зазначає,  що  29.09.2020 ним  було здійснено вихід на дільницю, проте відповідач не допустив інспектора  для обстеження водомірного вузла, що зафіксовано в Журналі виходу на дільницю, передбаченого Інструкцією з охорони праці №П-50-02, яка затверджена наказом генерального директора від 27.02.2015 №62д, а тому саме дії споживача призвели до зволікання із  зняттям приладу обліку. Разом з тим, колегія звертає увагу, що вказаний журнал є внутрішнім документом позивача, а тому не може бути належним доказом, яким зафіксовано недопуск інспектора для огляду засобу обліку. При цьому-будь які інші документи, що підтверджували б вказані обставини, як то складений та підписаний акт про недопуск тощо, в матеріалах справі відсутні. 
Окрім того посилання на недопуск позивача та затягування з  розполомбуванням засобу обліку, не спростовує, обставин  що вже у вересні 2020 відповідачем було зафіксовано некоректні показники лічильника, про що ним і було повідомлено позивача. 
Відповідачем у відзиві на позовну заяву було здійснено  контррозрахунок та розраховано обсяг використаної води за період вересень-жовтень 2020 згідно п.5.24 Правил №190 за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці липень-серпень 2020, сума вартості якої сплачувалася  останнім, що не заперечується та не спростовується позивачем.   
Щодо пропуску без поважних причин строку на подання відзиву на апеляційну скаргу колегія звертає увагу, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Комунального підприємства “Водоканал” на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 у справі №908/214/21 у порядку письмового провадження,  без повідомлення  (виклику) учасників справи та ухвалено відповідачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, надати відзив на апеляційну скаргу.
Згідно ч. 4 ст. 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Частиною 5 статті 242 ГПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
За приписами ч. 10-11 цієї статті судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З матеріалів справи № 908/214/21 вбачається, що Житлово-будівельний кооператив «Радіоприлад №7» повідомлявся про відкриття апеляційного провадження у справі №908/214/21 телефонограмою суду від 15.06.2021. 
Як передбачено ст. 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
При цьому, за приписами ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Вирішуючи питання про прийняття відзиву ЖБК №7 «Радіоприлад» на апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем письмової ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021, якою було відкрито апеляційне провадження у справі № 908/214/21.
У відзиві на апеляційну скаргу, який фактично є першою заявою по суті у суді апеляційної інстанції,  відповідачем подано клопотання про покладення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. на позивача. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Зазначена  правова позиція викладена  Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 904/1878/19 від 12.03.2020, № 910/11005/16 від 17.12.2020.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №1  від 16.02.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням «Консультант» та ЖБК №7 «Радіоприлад», Акт приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2021, підписаний сторонами вказаного договору згідно якого вартість наданих послуг складає 2  000,00 грн., рахунок  на оплату №2 від 07.06.2021 на суму 2  000,00 грн. та докази сплати відповідачем вказаної суми. 
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Отже випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Заперечуючи проти розподілу витрат на правничу допомогу, апелянт  посилається, що клопотання відповідача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки ним в суді першої інстанції  не наведено попереднього визначення суми таких витрат. 
Разом з тим останній не зазначає у чому саме полягає неспівмірність витрат із сумою, що підлягає стягненню, з урахуванням складності даної справи та витраченому адвокатом часу. 
Таким чином, з огляду на: встановлені судом обставини фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, їх підтвердження відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх пропорційності до предмета спору, а також рівня ринкових цін наданих адвокатських послуг, колегія суддів вбачає наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви відповідача  про розподіл витрат на правничу допомогу та стягнення з КП «Водоканал» на користь Житлово-будівельного кооперативу №7 «Радіоприлад»  витрати на правничу допомогу у розмірі 2  000,00 грн. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, тобто тягар доведення  певних обставин покладається саме на особу, яка про такі обставини зазначає.
Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду у даній справі відсутні.
Враховуючи висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по справі у зв`язку з поданням апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Водоканал” на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 у справі №908/214/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 у справі №908/214/21 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство “Водоканал”.
Задовольнити заяву Житлово-будівельного кооперативу №7 «Радіоприлад» про розподіл  витрат на правничу допомогу.
Стягнути з КП «Водоканал» (69002, м.Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61; код ЄДРПОУ 03327121)  на користь Житлово-будівельного кооперативу №7 «Радіоприлад» (69059, м.Запоріжжя, вул.Парамонова,3; код ЄДРПОУ  20515083) витрати на правничу допомогу у розмірі 2  000,00 грн. 
Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Запорізької області. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                                В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           В.О.Кузнецов

Суддя                                                                                           Л.А.Коваль