П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6568/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         судді-доповідача –	Кравця О.О.	
судді –	        Домусчі С.Д.	
судді –  	Коваля М.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року по справі № 420/6568/20, прийняту у складі судді Танцюри К.О., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Військової частини   НОМЕР_1 , в якому просив:   
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 р. по 06.09.2019 р. включно; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 06.09.2019р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 06.09.2019 р. - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня  2020 року по справі № 420/6568/20, яке набуло законної сили 30.10.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений  частково: визнана протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не виплати індексації    грошового     забезпечення ОСОБА_1 за період з    01.12.2015р.     по 06.09.2019р., зобов`язана     Військова    частина     НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і    виплатити    на    користь      ОСОБА_1     індексацію грошового     забезпечення    за    період    з    01.12.2015р.     по 06.09.2019р.    включно.
17.05.2021р. до суду від ОСОБА_1 надійшла заява в порядку статті ст. 383 КАС України в прохальній частині якої позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок і доплату на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 06.09.2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3823,92 грн. відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3823,92 грн. за період з 01.03.2018 року по 06.09.2019 року включно відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які здійснювали нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20 для уникнення повторних протиправних дій.
- встановити судовий контроль за виконанням військовою частиною НОМЕР_1 рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20.
Заяву обґрунтовано тим, що  відповідачем протиправно не враховано січень 2008 року як місяць за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20 та протиправно    застосовано базовий   місяць січень 2016 року як місяць за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №420/6568/20. Також,   як вказав позивач, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3823,92 грн. за період з 01.03.2018 року по 06.09.2019 року включно відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року є січень 2008 року.
Апелянт вказує на те, що закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання. Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних Фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
12.07.2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, положеннями ч.2 ст.382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із ч.5, 6 ст.383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд” (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти  Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені  ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).
Ефективний  захист  сторони у справі,  а  отже  і  відновлення  справедливості,  передбачає зобов`язання  адміністративних  органів виконувати  рішення  (Hornsby v.  Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).    
Хоча,  за  деяких  обставин  виконання  рішення  може  бути  відкладено,  відкладання  рішення  не  повинно  порушувати  право  сторони  на  виконання  рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).
У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не  частковим  (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin  Popescu  проти Франції), §§ 68-76),  і рішення  не  може  не  виконуватись,  бути  позбавлено  юридичної  сили,  або незаконно  відкладено  (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).
Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає  обов`язок  держави,  передбачений  статтею  1  Конвенції, захищати права людини передусім у  межах  своєї  власної  правової системи.  Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої   за   Конвенцією  "небезпідставної  скарги",  та  надання відповідного відшкодування  (див.  справу  "Кудла  проти   Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI). 
Зміст   зобов`язань   Договірних  держав  за  статтею  13 Конвенції ( 995_004 ) залежить  від  характеру  поданої  заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить  від  визначеності  сприятливого  для  заявника результату.  Водночас  засіб  юридичного  захисту,  якого  вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи  його  повторенню  в  подальшому,  або   забезпечує   адекватне відшкодування за те чи інше порушення,  яке вже відбулося.  Навіть якщо якийсь окремий  засіб  юридичного  захисту  сам  по  собі  не задовольняє   вимоги   статті   13,   задоволення  її  вимог  може забезпечуватися   за   допомогою   сукупності  засобів  юридичного захисту,  передбачених  національним  законодавством (див. згадане вище  рішення  у  справі  Кудли,  пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман  проти  Росії"  (N  2)  (Wasserman  v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).
У  справах  про  невиконання судових  рішень будь-який засіб юридичного захисту,  який дозволяє запобігти  порушенню  шляхом   забезпечення   вчасного   виконання рішення,  є  в  принципі найціннішим.  Однак,  якщо судове рішення винесене проти держави і на  користь  фізичної  особи,  від  такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар  виконання  такого  рішення  покладається  головним чином на органи влади,  яким слід використати  всі  засоби,  передбачені  в національній  правовій  системі,  щоб  прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня  2020 року по справі № 420/6568/20, яке набуло законної сили 30.10.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений  частково: визнана протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не виплати індексації    грошового     забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015р.  по 06.09.2019р., зобов`язана  Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за    період    з    01.12.2015р.     по 06.09.2019р.    включно.
Судове рішення набрало законної сили 30.10.2020 року.
09.11.2020 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/6568/20.
Постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Лебедєвим Євгенієм Євгенійовичем від 30.03.2021р. у ВП №64006893, при примусовому виконанні виконавчого листа №420/6568/20, виданого 09.11.2020р., постановлено закінчити виконавче провадження, у зв`язку з виконанням боржником вимог виконавчого документу (а/с 138).
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
При вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд враховує те, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та, що наслідком неподання звіту суб`єктом владних повноважень чи його неврахування є застосування до керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що незважаючи на існування інституту судового контролю, саме виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень.
          Апеляційний суд також зауважує, що питання щодо визначення базового місяця у випадку нарахування позивачу індексації грошового забезпечення та застосування щомісячної фіксованої індексації не було предметом розгляду в рамках справи №420/6568/20.
          Окрім того, апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутись до суду із позовом про оскарження рішення, дії чи бездіяльності щодо нарахування та сплати індексації грошового забезпечення за спірний період.
          Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.
          Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325, 382, 383 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року – без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене та підписане 15 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                            О.О. Кравець

Суддя                                                                                С.Д. Домусчі

          Суддя                                                                                М.П. Коваль