У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 вересня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №154/3522/20
провадження № 51-4871ск18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 
ст. 185, ч. 2 ст. 186  Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 
4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 рокуапеляційні скарги  ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 та потерпілої  ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року– без зміни.
Як установлено судами, 21 жовтня 2020 року приблизно о 05:30 ОСОБА_5 , знаходячись в м. Володимир-Волинський, Волинської області, керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, шляхом розбиття вікна проник у житловий будинок АДРЕСА_1 , звідки повторно таємно викрав, Wi - Fi роутер марки «Tenda», вартістю 300 гривень, абонентський термінал для мережі марки «ONU» моделі «Picotel PU-E710», вартістю 281,33 грн, 35 кілограм волоських горіхів, загальною вартістю 700 грн та металеву праску, вартістю 100 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1381,33 грн.
Крім того, 01 листопада 2020 року приблизно о 02:00 ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та умислом направленим на протиправне заволодіння чужим майном, повторно, відкрито викрав із кишені ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8T», вартістю 3699,67 грн, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисником ОСОБА_4  викладено вимогу про зміну вказаних судових рішень черезсуворість призначеного засудженому  ОСОБА_5 покарання, яке просить пом`якшити, застосувавши ст. 75 КК України. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. Вказує на неврахування судами ряду обставин, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, завдані потерпілим збитки повністю добровільно відшкодовано, не було взято до уваги думку потерпілих, які звернулися до суду із заявами про те, щоб засудженому не призначали суворе покарання пов`язане із позбавленням волі та заявили про повне примирення із засудженим та усунення ним всіх негативних наслідків злочину.
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України)з огляду на таке.
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини  ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у касаційній скарзі захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах. 
Згідно з ч. 2  ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до  ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з  альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх  конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_5  покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими, дані, які характеризують особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і тяжких, судимість за які не знята та не погашена, після реального відбуття покарання у виді позбавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин, що підтверджує відсутність позитивних змін в його особистості після відбуття покарання й неготовність, небажання до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, стійку направленість на вчинення злочинів, підвищену суспільну небезпеку. Також, судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
Суд першої та суд апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України, оскільки було встановлено, що стосовно  ОСОБА_5 судом вже застосовувалися положення 
ст. 75 КК України, однак в період іспитового строку, встановленого судом, він скоїв новий умисний злочин - грабіж, за який реально відбував покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі, звільнившись за відбуттям покарання 
23 серпня 2019 року. Враховуючи, що грабіж та крадіжку майна потерпілих 
 ОСОБА_5 вчинив після спливу незначного проміжку часу від моменту звільнення з місць позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, зважаючи на їх системність з боку засудженого.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційними скаргами ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 та потерпілої  ОСОБА_6 , під час розгляду яких суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника.
Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене  ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Інших доводів, які б свідчили про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що були б підставами для зміни судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції  та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419  КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                           ОСОБА_3