П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10972/20	

Категорія:112030100          Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 28.12.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової академії (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової академії (м. Одеса) про:
-          визнання протиправною бездіяльності Військової академії (м. Одеса), яка виразилась в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі – Закон №1282-XII), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі – Порядок №1078), з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
-          зобов`язання Військової академії (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
-          визнання протиправною бездіяльності Військової академії (м. Одеса), яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік;
-          зобов`язання Військової академії (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Також, позивач є учасником бойових дій, проте на день виключення його зі списків особового складу з ним не проведено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Позивач звернувся до начальника Військової академії (м. Одеса) із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки. Проте, відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача.
Позивач вважав бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та не виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки протиправною.
Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка виразилась в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік.
Зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Військової академії (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року). У свою чергу, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по січень 2018 року у Міністерства оборони України не було;
-          позовна заява не містить доказів оскарження звільнення позивача та/або наказу про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а відтак станом на момент видання наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 26 вересня 2018 року №202 позивачем погоджено проведення усіх необхідних розрахунків.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Військової академії (м. Одеса), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса) на посаді викладача кафедри розвідки факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позиває має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, виданого 29 січня 2016 року.
26 вересня 2018 року, згідно з витягом із наказу №202, майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пп."к" п.2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
06 серпня 2020 року представник позивача звернувся до начальника Військової академії (м. Одеса) із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки.
08 вересня 2020 року начальник Військової академії повідомив, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України з січня 2016 року у Міністерства оборони України не було. Також відповідач зазначив, що Порядок №1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Також, відповідно до п.19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію, надання військовослужбовцям інших видів відпусток припиняється.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у період 2016-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Також, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 та вказував, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично наявна протиправна бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо не нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Відтак, суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, ч.3 ст. 291 КАС України, ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", ст. 9, п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.ст. 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII, п.п.2, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Спірним у цій справі є правомірність/неправомірність ненарахування і невиплата відповідачем у спірний період індексації грошового забезпечення позивачу, та невиплата компенсації за невикористану позивачем додаткову соціальну відпустку як учаснику бойових дій.
Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 16 травня 2019 року розглянуто зразкову справу №620/4218/18, рішення по якій залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.
За результатами розгляду встановлено ознаки притаманні даній зразковій справі, а саме:
-          позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;
-          відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;
-          підстави спору: а) фактичні – відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні – норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: ст. 4 Закону України "Про відпустки", ст.ст. 5, 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
-          предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений п.п.17-18 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений п.п.17-18 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
-          відносини, що регулюються одними нормами права – відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України "Про відпустки", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
-          позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Колегія суддів зазначає, що сторони, підстави та предмет спору, а також правове регулювання оскаржуваних правовідносин в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, відповідають ознакам зразкової справи №620/4218/18.
Отже, судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин в даній справі висновки зразкової справи №620/4218/18, згідно яких у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" і п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
З урахуванням вищенаведених правових висновків доводи апелянта, що виплата відповідної компенсації чинним законодавством не передбачена, є помилковими.
Щодо виплати індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17, а також в постанові від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18.
Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Як вбачається з листа відповідача від 08 вересня 2020 року №6/21/374 позивачу відмовлено в проведенні індексації грошових доходів населення через відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України з посиланням на п.6 Порядку №1078 (а.с.4).
Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на положення п.6 Порядку №1078, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є необґрунтованими.
Вищенаведене обґрунтування відмови у здійсненні індексації грошового забезпечення не відповідає нормам Закону №1282-XII та п.11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів, про що вірно зазначав суд першої інстанції.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі 240/11882/19.
Інші доводи апеляційної скарги щодо виплати індексації грошового забезпечення зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи, обставинами та вищезазначеними нормами законодавства, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 30 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.