27.09.21
22-ц/812/1814/21
Єдиний унікальний номер судової справи 1411/190/2012
Номер провадження 22-ц/812/1814/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

27 вересня 2021 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника боржників  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 –  ОСОБА_3  ухвалу, яка постановлена Жовтневим районним судом Миколаївської області 25 червня 2021 року, під головуванням судді Семенової Л.М., в приміщені цього ж суду, за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі – АТ «УкрСиббанк») в порядку цивільного судочинства звернулось до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення їх до виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
В своїй заяві АТ «УкрСиббанк» зазначало, що в проваджені Жовтневого районного суду Миколаївської області знаходилась цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», до  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором за №11216829000 від 17 вересня 2007 року у розмірі 23 299.29 доларів США, що еквівалентно 186 117 грн. 06 коп., та заборгованість за кредитним договором за №11161330000 від 31 травня 2007 року у розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідачів на користь банку судових витрат по справі з кожного по 975 грн.
В подальшому, ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2012 року виконання рішення суду було розстрочене шляхом виплати заборгованості щомісячними платежами у розмірі 5 166 грн. не пізніше 30 числа кожного місяця починаючи з серпня 2012 року упродовж 60 календарних місяців до повного виконання рішення суду.
Оскільки в добровільному порядку боржниками судове рішення виконано не було, 17 січня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» було направлено заяви про відкриття виконавчого провадження до Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
При цьому, не отримуючи жодної інформації щодо проведення виконавчих дій, АТ «УкрСиббанк» неодноразово зверталось із запитами до відділу державної виконавчої служби про надання інформації щодо стану виконавчого провадження, проте жодної відповіді отримано не було.
Лише 29 березня 2021 року на адресу банку надійшли відповіді Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), в яких банк повідомлено, що виконавчі листи у справі №2/1411/3/12, видані Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп. та судових витрат до відділу не надходили та виконавчі провадження стосовно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 24 березня 2021 року на виконанні не перебувають.
Посилаючись на викладені обставини та вважаючи, що є підстави вважати, що виконавчі документи було втрачено, АТ «УкрСиббанк» просило видати дублікати виконавчих листів по справі №2/1411/3/2012, видані на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року, та поновити пропущений строк для пред`явлення вказаних виконавчих листів до виконання.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа у справі №1411/190/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11216829000 від 17 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася станом на 15 лютого 2012 року, в розмірі 23 299.29 доларів США, що еквівалентно 186 117 грн. 06 коп.
Видано дублікат виконавчого листа у справі №1411/190/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11161330000 від 31 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилася станом на 15 лютого 2012 року, в розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп.
Видано дублікат виконавчого листа у справі №1411/190/2012 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 975 грн.
Видано дублікат виконавчого листа у справі №1411/190/2012 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 975 грн.
Поновлено АТ «УкрСиббанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі №1411/190/2012.
В апеляційній скарзі представник боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви банку відмовити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник боржників посилається на те, що банком не надано жодного доказу в підтвердження наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. Також, представник зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не повідомив боржників належним чином про розгляд даної заяви та безпідставно ухвалив оскаржуване судове рішення за їх відсутності.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положення ч.2 ст.12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.5 ст.12 ЦПК України).
Згідно з положеннями ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.
Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною першою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Аналогічні положення містила ст.14 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення судового рішення. 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв`язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України. 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст.58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»).
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».
Відповідно до пунктів 5,6,7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
До набрання чинності вказаним законом порядок вчинення виконавчих дій було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність з 05 жовтня 2016 року.
Згідно зі ст.22 вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час набрання законної сили рішення суду), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
 
Положеннями ст.23 цього ж Закону України передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховуються. 
За правилами ч.1 ст.433 ЦПК України підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Так, із матеріалів цивільної справи убачається, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором №11216829000 від 17 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилась станом на 15 лютого 2012 року, у розмірі 23 299.29 доларів США, що еквівалентно 186 117 грн. 06 коп., а також заборгованість за кредитним договором №11161330000 від 31 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що утворилась станом на 15 лютого 2012 року, у розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп., а також в рівних частках судові витрати в сумі 975 грн. з кожного (том 1 а.с.152-155).
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2012 року задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення.
Розстрочено виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2012 року шляхом виплати заборгованості щомісячними платежами у розмірі 5 166 грн. не пізніше 30 числа кожного місяця починаючи з серпня 2012 року упродовж 60 календарних місяців, до повного виконання рішення суду (том 1 а.с.211-212).
Вказане судове рішення та ухвала суду про розстрочку виконання судового рішення в апеляційному порядку не переглядались.
15 червня 2021 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та визнання поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та його поновлення (том 2 а.с.1-4).
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи на 25 червня 2021 року на 11 год. (том 2 а.с.169).
З наявного у справі судового повідомлення, складеного того ж дня, убачається, що представник банку та боржники викликались судом у судове засідання, призначене на 25 червня 2021 року на 11 год. (том 2 а.с.170).
Втім, відомостей про отримання сторонами у справі вказаного повідомлення матеріали справи не містять.
Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання, справа розглянута 25 червня 2021 року без участі сторін, у зв`язку з їх неявкою у судове засідання (том 2 а.с.173).
Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України уразі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
З матеріалів справи убачається, що учасників справи не було належним чином повідомлено про її розгляд, що позбавило їх можливості належним чином реалізувати свої права щодо надання доказів та заявлення клопотань по суті справи.
За такого, колегія суддів вважає, що судовим рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).
Суд першої інстанції, не повідомивши боржників належним чином про час і місце розгляду заяви банку, фактично позбавив їх права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Отже, зазначених вище вимог закону судом не було дотримано, на наведені вище обставини не було звернуто увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, прав боржників, на що представник останніх посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Вирішуючи дану заяву банку, колегія суддів виходить з наступного.
Зі змісту заяви від 17 січня 2017 року убачається, що того ж дня АТ «УкрСиббанк» виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку суми боргу в розмірі 15.508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп., виконавчі листи про стягнення судових витрат з відповідачів разом із заявами про відкриття виконавчих проваджень було направлено до Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (том 2 а.с.13-16).
Заявами від 16 серпня 2018 року, 21 серпня 2019 року, 18 листопада 2020 року та 15 березня 2021 року АТ «УкрСиббанк» зверталося до державної виконавчої служби з запитами щодо надання інформації про стан виконання виконавчих листів (том 2 а.с.18-21, 23-26, 28-35, 37-40).
З листів Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №7459, №7460, №7461 та №7462 від 24 березня 2021 року встановлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі листи №2/1411/3/12, видані Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» суми боргу у розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп. та судових витрат, станом на 24 березня 2021 року на виконання до відділу не надходили та не перебувають (том 2 а.с.41-44).
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої ст.431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно з пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, а умовою його видачі є те, що строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, ще не закінчився.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 2-461/09, від 01 червня 2020 року у справі №2-711/08, від 01 серпня 2019 року у справі № 751/5192/13, від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №460/5039/18 (провадження №61-18869св20) вказано, що «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі                     №2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
Частиною 1 ст.433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
В силу наведеної норми, суд поновлює строк виключно у випадку пропущення строку з поважних причин, а обов`язок доведення поважності причин пропуску строку належить особі, яка подає клопотання про поновлення строків.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Отже, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.
Звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, банк посилався на те, що з січня 2018 року, тобто часу надіслання поштою виконавчих листів до виконання, не отримував жодної відповіді з ВДВС, хоча неодноразово звертався до ДВС з запитами, та лише у березні 2021 року йому стало відомо, що виконавчі листи на виконанні не перебувають. При цьому, відсутність у банку виконавчих листів позбавляє його законного права звернутися до державної виконавчої служби та отримати з боржників суми коштів, зазначених в рішенні суду.
Разом з тим, на думку колегії суддів, достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строк пред`явлення виконавчих листів пропущено з поважних причин, та відповідно оригінали виконавчих листів втрачено, заявник суду не надав.
Зокрема, відомостей про направлення чи пред`явлення АТ «УкрСиббанк» до виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заявником до суду першої інстанції надано не було. З наявного у справі поштового відправлення убачається, що на адресу ДВС надсилались заяви про відкриття виконавчих проваджень, але без вказівки на додатки до таких заяв (том 2 а.с.17).
Також, банком не надано доказів на підтвердження того, що він неодноразово звертався до ДВС з запитами щодо виконання виконавчих листів. Наявні ж в матеріалах справи поштові відправлення, не свідчать про направлення саме тих запитів, що долучені до матеріалів справи. 
Більш того, щодо виконавчих листів про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором за №11216829000 від 17 вересня 2007 року у розмірі 23 299.29 доларів США, що еквівалентно 186 117 грн. 06 коп., то матеріали справи взагалі не містять ніяких доказів на підтвердження направлення банком вказаних виконавчих документів на виконання до ДВС та запитів щодо їх виконання. 
Не надано суду і доказів здійснення АТ «УкрСиббанк»» належної внутрішньобанківської перевірки щодо встановлення причин втрати виконавчих документів, якщо втрата все ж таки мала місце, та з яких підстав. Лише одна відповідь Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про відсутність на виконанні виконавчих листів у справі №2/1411/3/12, виданих Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 15 508.63 доларів США, що еквівалентно 123 884 грн. 47 коп., та судових витрат, не може свідчити про їх втрату.
Більш того, з матеріалів слідує, що банк протягом тривалого часу байдуже ставився до виконання судового рішення. При цьому, заявник, маючи доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, мав об`єктивну можливість самостійно цікавитись стадією виконавчого провадження та своєчасно вчинити процесуальну дію, як з отримання оригіналів чи дублікатів виконавчих листів, так і пред`явлення їх до виконання, але не зробив цього. Про наявність поважних причин, які завадили йому в цьому, заявник в заяві про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання не посилався.
За таких обставин посилання АТ «УкрСиббанк» на наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання є необґрунтованим, оскільки воно не підтверджено належними та допустимими доказами.
До того ж, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Проаналізувавши зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі дублікатів виконавчих листів, оскільки банк мав об`єктивну можливість своєчасно вчинити процесуальну дію, як з пред`явлення виконавчих листів до виконання, так і з отримання дублікатів виконавчих листів, цікавитись стадією виконавчого провадження. Зазначені банком причини пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання є неповажними.
Доводи заяви про те, що рішення суду залишається невиконаним, не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визнав за необхідне обмежити зазначений строк. Не виконання даного рішення суду не є наслідком бездіяльності суду першої інстанції, а є свідченням недобросовісної процесуальної поведінки заявника та користування ним своїми процесуальними правами.
Щодо посилань у заяві на те, що Конституцією України (ст.129-1) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачене обов`язкове виконання судових рішень як складової права на справедливий судовий захист, то колегія суддів погоджується з наведеними нормами.
Але з урахуванням вищевикладеного, посилання стягувача в заяві на норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є загальними, в той час як у справі, що переглядається, банку слід було зазначити конкретні причини та докази як втрати оригіналів виконавчих листів, так і поважні причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання після його переривання, чого зроблено не було.
До того ж, норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами державної виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника боржників  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 –  ОСОБА_3   – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року – скасувати та постановити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                П.П. Лисенко

                                                                       Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення
складено 28 вересня 2021 року