П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6561/20	

Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 12 жовтня 2020 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові врахувати вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року при нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму завданої йому при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року шкоди у розмірі 77442,62 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7892/19, Військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та сплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Однак, на думку ОСОБА_1 , вказане нарахування було здійснено без урахування вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, оскільки базовим місяцем для нарахування наростаючим підсумком щомісячних сум індексації не було встановлено січень 2008 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові врахувати вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року при нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року визнано протиправними.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» 1282-XII від 03.07.1991 року, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з визначенням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що нарахування та виплата індексації грошового забезпеченні ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. було проведено відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням базового місяця січень 2016р., оскільки згідно телеграми Міністерства оборони України від 31.12.2015р. № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців у січні 2016 року, збільшено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення на місяць усім військовослужбовцям. Крім того, апелянт вказує, що у даній справі місяцем, в якому офіційно був опублікований індекс споживчих цін за квітень 2016р., є травень 2016р., отже підвищення заробітної плати працівникові у зв`язку з її індексацією повинно здійснюватись у червні 2016р. при цьому, на думку апелянта, є безпідставним посилання позивача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.04.2019р. № 248/2839, оскільки у ньому зазначений порядок розрахунку індексації за період з грудня 2018р. До того ж, апелянт зауважує, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у тому числі встановлення базового місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), у відповідності до положень Закону № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, а тому вимоги щодо встановлення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення не підлягають задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділення оперативних чергових старшого оперативного чергового відділення оперативних чергових штабу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України (по особовому складу) №369 від 06.07.2018 року, ОСОБА_1 було звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №169 від 08.08.2018 року виключено зі списків особового складу частини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7892/19 від 10 лютого 2020 року (суддя Токмілова Л.М.), зокрема, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року (а.с.26-28).
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7892/19 від 10 лютого 2020 року, Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року (а.с.38).
07 травня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою, щодо розміру нарахованої індексації. Зокрема, наголошувалося на необхідності врахувати базовим місяцем для нарахування січень 2008 року (а.с.5).
Листом №3390/20к від 18.05.2020 року, Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що індексація грошового забезпечення на виконання рішення суду, яке набрало законної сили була нарахована та виплачена з урахуванням базового місяця січень 2016 року (а.с.6).
Вважаючи протиправним нарахування індексації грошового забезпечення з використанням базового місяця січень 2016 року, вважаючи своє право на отримання належного розміру нарахованої індексації порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно враховуючи базовий місяць січень 2016р. є протиправними, адже базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців за вказаний період є січень 2008року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008р. та якою було востаннє підвищено посадові оклади військовослужбовців у період з до 28.02.2018р.
До того ж, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно у сумі 77442,62грн., оскільки розрахунок вказаної суми було здійснено позивачем самостійно, в свою ж чергу саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у належному розмірі. Таким чином, на думку суду першої інстанції належним та достатнім способом захисту у даному випадку порушених прав є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за спірний період з врахуванням базового місяця січень 2008 року.
Також, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю, з огляду на не наведення позивачем аргументів на переконання необхідності такого та ненаданням доказів у підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється за Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який в тому числі визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок її проходження, права та обов`язки військовослужбовців, тощо.
Так, у відповідності до ст.ст. 1, 2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами другою – третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
В силу приписів ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ).
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
В даній справі не є спірним питання наявності у позивача права на нарахування за спірний період індексації грошового забезпечення, а спірним є саме правильність обчислення належної позивачу індексації з урахуванням встановлення вірного базового місяця.
Колегія суддів зазначає, що приписами ст.4 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).
Відповідно до п.2 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
За змістом п.5 цього Порядку, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, зокрема, посадового окладу військовослужбовця, є базовим при проведенні індексації.
При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
У спірний період (з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.) визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців, яка набрала чинності 01.01.2008р.
Вказана постанова КМУ № 1294 від 07.11.2007р. діяла до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою, з 01 березня 2018 року, встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Отже, саме січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) протягом періоду з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., а тому відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода не впливає на розмір індексації грошового забезпечення.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що згідно п.3 постанови KM України № 1013 від 09.12.2015p. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», відповідно до якого, зокрема, Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Отже, Міністерство оборони України зобов`язане було вжити заходів для підвищення з 01.12.2015р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 pоку, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Згідно абз.2 п.3 цієї постанови для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.
Разом з тим, січень 2016 року не може вважатися базовим, оскільки у даному місяці збільшення грошового забезпечення відбулося не за рахунок зростання посадового окладу, а завдяки іншим додатковим видам грошового забезпечення, відтак це не призводить до того, щоб даний місяць став базовим для нарахування індексації.
До того ж, як вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, у листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/85 від 31.01.2018 року зазначено, що Міністерство оборони України зверталося до Міністерства соціальної політики України щодо надання роз`яснень з порядку виплати індексації, у відповідь на що було повідомлено, що базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по 28.02.2018р. слід застосовувати базовий місяць січень 2008 року, оскільки з наведених вище обставин, на законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців встановився у січні 2008 року (постанова КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).
Таким чином, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу (з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.) не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. не у повному обсязі, з врахуванням базового місяця січень 2016р.
Встановленими обставини, колегія суддів дійшла висновку про не доведення відповідачем правомірності дій відповідача, що виразились у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивача без врахування вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. Постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003р.
З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги у цій частині є хибними.
З приводу посилань апелянта на дискреційність повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а також визначення базового місяця для такого, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку судом першої інстанції з чим погодився апеляційний суд, було встановлено неправомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати відповідача індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням базового місяця січень 2016 року та факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства.
При цьому, судова колегія враховує посилання апелянта на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.
При цьому, саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, що належить до дискреційних повноважень відповідача та в свою чергу унеможливлює постановити рішення про стягнення конкретної суми грошових коштів, що в свою чергу було враховано судом першої інстанції у своєму рішенні.
Водночас, метою адміністративного судочинства, у розумінні вимог ст. 2 КАС України, є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (п.п. 36-40 рішення від 24.07.2012р. у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980р. у справі «Ван Остервійк проти Бельгії»).
Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився Позивач після порушення.
Частиною 1 та 2 статті 245 КАС України вказано, що при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов Відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд першої інстанції виходив з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним.
В свою чергу, апеляційний суд зауважує, що практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Оцінивши доводи апелянта у цій частині, колегія суддів дійшла висновку що суд першої інстанції зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період з урахуванням базового місяця січень 2008 року не втрутився у дискреційні повноваження суб`єкта, не підмінив його, адже не проводив жодних розрахунків індексації грошового забезпечення, а лише зобов`язав відповідача провести такий розрахунок, нарахувати та виплатити з урахуванням вимог чинного законодавства за наявності достатніх підстав для цього.
Як встановлено ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції по суті задоволених позовних вимог не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас, переглядаючи обґрунтованість та законність прийнятого судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що суд попередньої інстанції розглянув під час вирішення даної справи вимогу – про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду – яка не заявлялась позивачем у справі, при цьому не обґрунтувавши необхідності у виході за межі позовних вимог та розгляді такого питання.
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи що по суті рішення суду є правильним, однак суд першої інстанції безпідставно розглянув вимогу, яка не була заявлена згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів, колегія суддів вбачає підстави для зміни судового рішення, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновок з приводу встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а також виключення з резолютивної частини абзацу п`ятого.
У іншій частині, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 420/6561/20- змінити, з підстав викладених у даній постанові, виключивши з резолютивної частини абзац п`ятий щодо відмови у встановленні судового контролю, а також висновків з приводу питання щодо встановлення судового контролю з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.
У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 420/6561/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.