ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/16375/18                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                Амельохін В.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   30 березня 2021 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкової вимоги та рішення від 09.08.2018р., скасування податкового боргу у розмірі 53 803,21 грн., -
          
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про:
- визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у м. Києві №150842-17 від 09.08.2018 року та рішення Головного управління ДФС у м. Києві №150842-17 від 09.08.2018 року про опис майна в податкову заставу.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень, оскільки позивач виконав обов`язок щодо сплати податків з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення №4 від 31.01.2014 року та платіжного доручення №9 від 07.03.2014 року на перерахування до бюджету України грошових коштів. Позивач не несе відповідальності за неперерахування співробітниками ПАТ «КБ ПІВДЕНКОМБАНК» сплачених ним коштів. Крім того на думку позивача, відповідач прострочив строк на пред`явлення вимог про грошові зобов`язання позивачу. З урахуванням цього просить задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від   30 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві (04116, вул. Шолуденка 33/19, місто Київ, код ЄДРПОУ 39439980) №150842-17 від 09.08.2018 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві (04116, вул. Шолуденка 33/19, місто Київ, код ЄДРПОУ 39439980) №150842-17 від 09.08.2018 року про опис майна в податкову заставу.
В іншій частині позову - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 18 квітня 2014 року ОСОБА_1 подала до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві декларацію з податку на доходи з фізичних осіб за 2013 рік, якою задекларовано податкові зобов`язання у розмірі 34 692,96 грн.
Позивачем на підставі платіжного доручення №4 від 31.01.2014 року та платіжного доручення №9 від 07.03.2014 року через розрахунковий рахунок у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік в сумі 34 692,96 грн.
09 серпня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» №150842-1, якою позивача повідомлено, що станом на 08 серпня 2018 року сума податкового боргу платника податків становить 53 803,21 грн. (а.с.16)
Також, 09 серпня 2018 року Уповноваженою особою Головного управління ДФС у місті Києві Ворожейкіною Ю.М. відповідно до положення статті 89 Податкового кодексу України прийнято Рішення №150842-17 про опис майна у податкову заставу (а.с.17).
Вважаючи дані рішення протиправними та такими, що підлягають скасування, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 податкова декларація - документ, що подається платником податків 9 (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених ПКУ) контролюючому органу у строки, встановлені законом на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.
Відповідно до п. 49.18.4 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цих Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 01 травня року, що настає за звітним.
Таким чином, останнім днем сплати податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік є 30 квітня 2014 року.
Як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація за 2013 рік подана позивачем до податкового органу 18 квітня 2014 року (а.с.24-27).
31.01.2014р. позивачем на підставі платіжного доручення №4 на суму 1 000,00 грн. та 07.03.2014р. та на підставі платіжного доручення №9 на суму 33 692,96 грн. через розрахунковий рахунок Київської філії ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОБАНК» перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік.
Згідно з пп.4 глави 2 Розділу 1 Інструкції «Про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 за №320, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2006 за №1035/12909 (далі - Інструкція №320), передбачено, що міжбанківський переказ виконується банками в строк, визначений правилами платіжної системи, який не може перевищувати трьох операційних днів відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III).
Підпунктом 1.21 статті 1 Закону №2346-III передбачено, що операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.
Відповідно до п.2.19 глави 2 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 за №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (далі - Інструкція №22), розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.
Пунктом 2.15 глави 2 Інструкції №22 встановлено, що порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов`язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).
Згідно з п.32.1 ст.32 Закону №2346-III, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.
Відповідно до п.п.32.2 ст.32 Закону №2346-III, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Крім того, згідно з п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп.89.1.1 п.89.1 ст. 89 Податкового кодексу України).
Разом тим, у п.129.6 ст.129 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Відтак, визначальним фактором для пред`явлення письмової вимоги контролюючим органом до платника податків, щодо погашення суми податкового боргу є несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів, саме з вини такого платника податків.
З інтегрованої картки платника податків вбачається, що платіжним дорученням №4 від 31.01.2014р. зменшено суму податкового боргу на 1000, 00 грн., що підтверджує факт сплати податку позивачем в зазначеній сумі.
Щодо платіжного доручення №9 від 07.03.2014р. суд зазначає, що під час його дослідження, судом встановлено, що позивач подав його до банку - 07.03.2014р., про що свідчить печатка «одержано банком» та підписом уповноваженої особи.
Отже виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання та його сплати пов`язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань.
З урахування цього, суд зазначає, що позивачем вчасно подано до банківської установи платіжне доручення про перерахування до бюджету грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб за 2013 рік, а відтак позивачем виконано усі дії, які від нього залежали для належного виконання податкових зобов`язань. 
Щодо посилань позивача на обставину того, що відповідачем було прострочено строк на пред`явлення вимог про грошові зобов`язання колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 18 квітня 2014 року подано до контролюючого органу податкову декларацію за звітний період 2013 рік, в якій самостійно обчислено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 34 692,96 грн.
За таких обставин, визначення відповідачем у податковій вимозі №150842-17 від 09.08.2018 року грошового зобов`язання за несвоєчасну сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб поза межами строків (1095 днів) суперечить приписам Податкового кодексу України, а отже є протиправним.
З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що податкова вимога №150842-17 від 09.08.2018 року та рішення №150842-17 від 09.08.2018 року про опис майна в податкову заставу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Щодо позовної вимоги про скасування незаконного та необґрунтованого податкового боргу у розмірі 53 803,21 грн. то колегія суддів погоджується із висовком суду першої інстанції та  відмовляє в її задоволенні, оскільки належним та достатнім способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною та скасування податкової вимоги №150842-17 від 09.08.2018 року в якій і визначено податковий борг та його розмір.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   30 березня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль