ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року
м.Харків
справа № 619/791/19
провадження № 22-ц/818/4324/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
за участі секретаря – Пузікової Ю.С.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката - Головко Вікторії В`ячеславівни на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2021 року, постановлене суддею Остропілець Є.Р. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила визнати недійсною з моменту укладення Угоду №301574 від 14.08.2009 року з Додатком №1, Додатком №2, Додатком №3, Додатком №4, Додатком №5, укладену між позивачкою та ТОВ «АВТО-ПРОСТО»; стягнути з ТОВ «АВТО-ПРОСТО» на користь позивачки грошові кошти у сумі 98541,54 грн.; вирішити питання щодо судових витрат.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду № 301574, предметом якої є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. 

Відповідно до Додатку № 1 до Угоди метою її укладення було отримання автомобіля Chevrolet вартістю 97 000 грн. 00 коп.

Позивач вказує, що відповідач повинен був надати послуги позивачу, предметом яких є придбання автомобіля Chevrolet вартістю 97 000 грн. 00 коп., через систему придбання у групах АвтоТак.

Проте, ані в самій Угоді, ані в додатках до неї не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер, та/або дистриб`ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самої Угоди.

Позивач вважає, що вказана Угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної Угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз`яснення йому усіх умов та наслідків даної Угоди, позивач не погодився б на її укладення.

Умови Угоди № 301574 від 14.08.2009 є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача.

Позивач вважає укладену Угоду такою, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг та як громадянина України, Угода не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсною. Угода не містить: строків та (або) термінів отримання Учасником автомобіля; строку, після якого Угода припиняє свою дію.

Крім того, у спірній Угоді взагалі не зазначена відповідальність Відповідача у випадку порушення або не виконання умов Угоди, що є порушенням ч.ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, спірна Угода містить ознаку, зазначену в п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону про захист прав споживачів, а тому такі умови Угоди слід визнати як несправедливі.

У спірній Угоді відсутнє визначення - «Ціна автомобіля», яке застосовується у Додатку № 1 до спірної Угоди, при цьому міститься визначення поняття - «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме чистих внесків та має тенденцію до збільшення.

Позивач вважає, що Відповідач використав підміну поняття, сутність якого полягає в тому, що замість одного поняття і під виглядом даного поняття вживають інше поняття.

Таким чином, умовами спірної Угоди встановлено обов`язок Позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля.

Крім того, на момент укладання Угоди № 301574 від 14.08.2009 року TOB «Авто Просто» надавало відповідні фінансові послуги не будучі фінансовою установою і не маючи на це відповідної ліцензії.

 
В зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зауважує, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Суд не звернув уваги на те, що умови угоди є несправедливими, що споживача було введено в оману. ТОВ «АВТО-ПРОСТО» введе нечесну підприємницьку діяльність. Угода не містить строків або термінів отримання учасником автомобіля, містить лише жорсткі умови щодо учасника, відповідальність ТОВ не визначена. Вказана угода грубо порушує права учасника як споживача, оскільки до учасника є лише обов`язки проте права звужені. Також в угоді було застосовано підміну понять навмисно для того щоб ввести в оману учасника угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «АВТО-ПРОСТО» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зауважує, що позивачка була ознайомлена зі змістом Угоди та Додатками до неї, погодилась з умовами та підписала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходи із того, що оскільки ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» під час укладення договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору товариство ввело його в оману, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Розглядом справи встановлено, що 14 серпня 2011 року ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладена угода № 301574, предметом якої є надання учаснику системи «АвтоТак» послуг, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами угоди, додатку № 1 та додатку № 2, які є невід`ємними частинами угоди.
Відповідно до додатку № 1 до угоди сторони дійшли згоди щодо надання автомобіля Chevrolet Lacetti за ціною 97000,00 грн з графіком внесення 120 платежів, зі сплатою послуги, пов`язаної зі вступом до системи, у розмірі 3,00%, що складає 3492,00 грн, щомісячного цілого чистого внеску у розмірі 0,8333%, 0,65% щомісячного внеску в оплату послуг, 0,055% щомісячного внеску в оплату страхового платежу, 3,00% за оплату послуг, пов`язаних з видачею автомобіля за системою.
Пунктом 2.1 статті 2 додатку № 2 до угоди визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється «Авто Просто» постачальником.
Цей факт свідчить про те, що ТОВ «Авто Просто» належним чином виконало умови статті 3 угоди та статті 8 додатку № 2 до угоди, відповідач належним чином організував та створив умови для придбання автомобіля позивачем.
Статтею 5 угоди та додатком № 1 до угоди передбачене зобов`язання позивача щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір, а саме: сплатити плату за послуги, пов`язані зі вступом до системи при укладенні угоди у розмірі 3% із ПДВ від поточної ціни автомобіля; сплатити плату за послуги, пов`язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права у розмірі 3% із ПДВ від поточної ціни автомобіля; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля.
Відповідно до розділу 1 додатку № 2 до угоди повний внесок - щомісячний платіж, який складається з чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу, і підлягає сплаті учасником у порядку та строки, визначені угодою.
Розмір складових повного внеску зазначено в додатку № 1 до угоди, зокрема:
1) чистий внесок - 0,8333% від ціни автомобіля;
2) внесок в оплату послуг - 0,5% від ціни автомобіля + ПДВ;
3) страховий платіж - 0,065% від ціни автомобіля.
Загальна кількість внесків вказана в угоді як «графік внесків», зокрема відповідно до додатку № 1 до угоди графік внесків становить 120, тобто  всього 120 внесків.
«Продукцією» за угодою про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою «Авто Так». Тобто, предметом угоди, укладеної між сторонами, є надання учаснику послуг, спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля в кредит чи в лізинг, тому ціна послуги не є ціною автомобіля.
Сторонами погоджено, що розмір кожного повного щомісячного внеску визначатиметься у процентах до встановленої щомісячно виробником чи імпортером актуальної ціни автомобіля.
Встановлені обставини свідчать про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.
Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
За приписами частин першої, другої і шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладення угоди, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.
Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано належного підтвердження, що під час укладення оспорюваного договору їй не була надана інформація у повному обсязі.
Посилання позивачки на несправедливість оскаржуваних умов договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу визначається на час проведення оплати і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати - є безпідставним, оскільки саме такі умови були погоджені сторонами при укладенні договору, і вони є зрозумілими.
Зазначений правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14, підстав для відступлення від якого немає.
Укладений сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження  № 14-230цс18).
Доводи позивача про несправедливість умов договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу змінювався, є безпідставними, оскільки їх розмір визначався на час проведення оплати і залежав від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати, оскільки саме такі умови погоджені сторонами при укладенні договору, і вони є зрозумілими. За змістом цих умов поточна ціна автомобіля - це ціна транспортного засобу, яка встановлена постачальником в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватися як у бік збільшення, так і у бік зменшення.
За системою «Авто Так» транспортний засіб можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого учаснику раніше. Визначення щомісячних внесків та інших платежів відповідно до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 357/13841/16-ц (провадження                               № 61-30638св18), від 22 травня 2019 року у справі № 285/1777/17 (провадження №61-39721св18), та від 30 жовтня 2019 року у справі                                   № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18).
З огляду на викладене, обґрунтованими є висновки судів про недоведеність позивачем несправедливості умов договору, введення його в оману відповідачем та ведення товариством нечесної підприємницької практики.
Посилання заявника у апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції факту відсутності обов`язків у відповідача в укладеній угоді, судова колегія відхиляє оскільки підписуючи угоду позивачка ознайомилась з її змістом зауважень щодо прав та обов`язків сторін не заявляла, змін до угоди не вносила.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи було допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновки суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені ні підставі фактичних обставин справи, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги позивача.  
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Головко Вікторії В`ячеславівни - залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                         О.М.Хорошевський

Судді:                                                                 І.В.Бурлака

А.В.Котелевець

Повний текст постанови складений 02 вересня 2021 року.